ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/269/21 Справа № 208/8468/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002022 за апеляційними скаргами прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль, Вінницької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 20.06.2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, звільнився 18.04.2019 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 12 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття призначеного судом ОСОБА_7 покарання вирішено рахувати з 31.10.2019 року.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 до набрання вироку законної чинності залишено тримання під вартою.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у відповідності вимог процесуального закону.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Так, 27.10.2019 року, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_7 знаходився у приміщенні кафе «Стара Фортеця», розташованого за адресою: м. Кам`янське, проспект В. Стуса 13А, де вживав спиртні напої разом зі знайомими особами.
У цей час до приміщення кафе прийшов ОСОБА_10 , з яким у ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався конфлікт.
Для з`ясування стосунків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли з приміщення вказаного кафе на прилеглу територію, де в ході продовження конфлікту, ОСОБА_12 наніс одному зі знайомих ОСОБА_11 один удар в область обличчя.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_11 дістав з правої кишені свого одягу розкладний ніж, котрий він заздалегідь відкрив в кармані, та утримуючи його у своїй правій руці, діючи умисно, цілеспрямовано, розуміючи, що шляхом нанесення ударів ножем в область розташування життєво важливих органів людини можливо позбавити її життя, передбачаючи такі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_12 один прямий удар ножем в область лівої частини черевної порожнини, та другий прямий удар ножем в область лівої частини грудної клітки, після чого залишив місце вчинення злочину.
У результаті умисних дій ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_12 заподіяні проникаючі колото-різані поранення грудної клітки та черевної порожнини з ушкодженням серця та серцевої сорочки, які супроводжувались внутрішньо-плевральною кровотечею, що призвело до гострої крововтрати, що відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть, яка настала в проміжок часу близько 21.30 - 22.30 год. 27.10.2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_7 , маючи незняті та непогашені судимості, в тому числі, за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки через 6 місяців після звільнення з виправної колонії, де відбував покарання за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 263 КК України, повторно вчинив злочин проти життя та здоров`я особи.
Також, прокурор зазначає, що без належної уваги суду залишилась наявність обтяжуючої покарання обставини, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, - рецидиву злочинів, ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину, спосіб вчинення злочину, який скоєно з використанням ножа, довжину раневого каналу, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного, часткове визнання вини, виняткову стійкість злочинних намірів ОСОБА_7 , оскільки останній достовірно знаючи місце розташування життєво-важливих органів в організмі людини, не зупинившись на ударі ножем в область серця потерпілого, наніс повторний удар ножем в область черевної порожнини останнього.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити, змінивши правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 119 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були приятелями загиблого, підтверджується позиція обвинуваченого, що для останнього з боку загиблого була певна загроза.
Так, захисник зазначає, що обвинувачений не оспорював той факт, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок саме нанесених ним ударів ножем, проте, стверджував, що коли той в супроводі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зайшов до приміщення кафе «Стара Фортеця», отримавши від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердження, що саме обвинувачений зробив зауваження в адресу останніх з приводу перебування в приміщенні цього кафе з собакою, відразу почав нецензурно лаятись в адресу обвинуваченого та осіб, які були разом з ним, схопивши обвинуваченого за одяг потягнув його на вулицю, вигнавши при цьому осіб, які були разом з обвинуваченим, на вулиці загиблий наніс удар в обличчя знайомому обвинуваченого на прізвище ОСОБА_15 . Саме цю агресивну поведінку загиблого обвинувачений розцінив я загрозу для свого життя та здоров`я, подумавши, що зараз загиблий буде наносити йому удари, діючи на упередження наніс два удари ножем останньому, маючи за мету таким чином вирватись з рук загиблого, який продовжував його тримати за одяг, та покинути місце сутички.
В свою чергу, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що після їх першого в той вечір візита до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », повернувшись до квартири ОСОБА_10 та розповівши йому, що в кафе в їх адресу було зроблено зауваження з приводу перебування в приміщенні разом з собакою, ОСОБА_10 відразу зібрався піти та «розібратись» з особою, що зробила таке зауваження. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші присутні його відмовляли від цього, але він заявив, що в будь-якому разі піде туди, з ними або без них, після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пішли разом з ним.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб які беруть в ньому участь а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону, з тим, щоб кожний хто вчинив злочин був притягнутий до кримінальної відповідальності і жоден невинуватий не був покараний.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з вироку, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини, вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
З показань обвинуваченого, які він надав в суді першої інстанції, та його пояснень в суді апеляційної інстанції, випливає, що він визнає фактичні обставини кримінального провадження, проте вину в умисному вбивстві не визнає, оскільки вважає, що його дії підлягають кваліфікації не за ч. 1 ст. 115 КК України, а за ст. 119 КК України, у зв`язку з тим, що він не бажав настання наслідку у вигляді смерті потерпілого.
Однак, такі доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який підтвердив вказані у вироку обставини, не погодившись тільки з тим, що він вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 .
Так, як зазначив обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції, що 27.10.2019 року перебував в кафе, де в компанії вживав алкогольні напої, потім до кафе зайшли двоє раніше незнайомих хлопців з собакою, та на прохання обвинуваченого вивести з приміщення собаку, хлопці нахамили та пішли, повернувшись вже втрьох, з ними також був потерпілий ОСОБА_12 , який підійшов до обвинуваченого, схопив за одяг та витяг на вулицю. Потерпілий за шиворот відвів його в сторону, де стояв знайомий йому ОСОБА_15 , якому ОСОБА_12 несподівано наніс удар. Обвинувачений зазначає, що можливо ОСОБА_12 не розібрався в ситуації та переплутав ОСОБА_15 з ним, а знайомий таксист крикнув, що у хлопців вогнепальна зброя. Він хотів втекти від непотрібного йому конфлікту, але не мав для цього фізичної змоги, перед ним був ОСОБА_12 . В кармані в нього був маленький ніж з відкривалкою і побутовими приладами, який він використовував у власних цілях, та він розклав його в кишені. Далі, з метою налякати потерпілого, тримаючи ніж в правій руці лезом вперед, тичком, наніс ОСОБА_12 удар в область живота. Потерпілий не відреагував і він наніс другий удар ножем в область груди. Удари наносив з силою, від другого удару ОСОБА_12 опустив руки та подався назад, а він скориставшись цим втік з місця пригоди, а наступного дня дізнався, що потерпілий ОСОБА_12 помер у кафе.
Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що незважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, його вина підтверджується іншими доказами, дослідженими судом з дотриманням вимог закону та детально проаналізованих у вироку.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань потерпілої, свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину, висновками судово-медичних, судово-криміналістичної та психіатричної експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що 27.10.2019 року разом з ОСОБА_16 , взявши собаку ОСОБА_12 , пішли в бар купити алкоголь, а ОСОБА_12 залишився вдома. Коли вони зайшли в бар, невідомий раніше ОСОБА_11 зробив їм зауваження в грубій формі про відвідування цього місця з собакою, повернувшись додому до ОСОБА_12 , вони вживали алкоголь та обговорювали цю подію. Потім ОСОБА_12 вирішив піти в цей бар розібратись. Він та ОСОБА_16 відмовляли ОСОБА_12 від цього, але потім вирішили піти всі троє. ОСОБА_12 підійшов до чоловіків та про щось розмовляв. Потім, один з чоловіків з рудим волоссям, почав щось голосно кричати. ОСОБА_12 вдарив його рукою по обличчю і той втік. ОСОБА_11 який стояв поряд, підійшов та вдарив ОСОБА_12 два рази прямою рукою в область грудей. В руці у ОСОБА_11 нічого не бачив. Потім ОСОБА_11 покинув місце пригоди, а ОСОБА_12 підійшов до нього та сказав, що його вдарили ножем, вже в приміщенні бару ОСОБА_12 підняв футболку і показав поранення, а далі впав на підлогу та перестав подавати ознаки життя. Він викликав швидку допомогу та поліцію.
Як пояснив в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 , то 27.10.2019 року він разом з жінкою знаходився в гостях у ОСОБА_12 , також був присутній ОСОБА_17 . Вони спілкувались, вживали спиртне, коли в них закінчились цигарки, разом з ОСОБА_17 пішли в бар, з собою взяли вигуляти собаку ОСОБА_12 . В кафе ОСОБА_17 зайшов з собакою, де раніше незнайомий їм ОСОБА_11 зробив зауваження про знаходження в приміщенні собаки. Це було зроблено в нецензурній формі. Конфлікт не продовжували та на його пропозицію: « ОСОБА_18 ». Знаходячись в квартирі ОСОБА_12 , ОСОБА_17 розповів про конфлікт в барі, посидівши трохи вони вирішили купити ще горілки, та втрьох пішли в цей же бар, де ОСОБА_12 попросив ОСОБА_11 вийти з бару. На вулиці вони відійшли в сторону від входу, та стали мирно розмовляти про нецензурну образу відносно ОСОБА_17 . Сам він стояв неподалік від ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , приблизно за метр. Біля останніх стояв якийсь незнайомий чоловік з рудим волоссям, який влізав в розмову. ОСОБА_12 зі словами: «Чому ти влізаєш в розмову», вдарив рудоволосого кулаком в обличчя. Безпалько вдарив ОСОБА_12 два рази правою рукою в ліву область грудей, після чого повернувшись втік. В руках ОСОБА_11 нічого не бачив. ОСОБА_17 підійшов до ОСОБА_12 , взяв його під руку та вони зайшли в кафе, де ОСОБА_12 сказав, що його «пиронули». Розстебнувши куртку ОСОБА_12 , побачив буру пляму, після чого викликав швидку допомогу.
Свідок ОСОБА_19 , пояснила, що 27.10.2019 року вона прийшла в бар, де побачила знайомого, який сидів разом з ОСОБА_11 , присіла до них, потім підійшли ще чоловіки, та вони разом спілкувались та вживали спиртне. Бачила, як в кафе зайшли троє хлопців. Почався якийсь конфлікт та вона запропонувала всім вийти на вулицю та заспокоїтись. На вулицю вийшли всі чоловіки. Потім почався конфлікт між загиблим ОСОБА_12 та чоловіком з їхньої компанії. Причин конфлікту вона не знає. ОСОБА_12 вдарив цього чоловіка по обличчю і він втік. ОСОБА_11 , який стояв поряд, вдарив ОСОБА_12 два рази правою рукою в область грудей. Ножа в руках ОСОБА_11 не бачила. Далі до ОСОБА_12 підійшли друзі та завели в приміщення кафе. Бачила, як ОСОБА_12 зробив декілька кроків в кафе та впав на підлогу.
Потерпіла ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що загиблий ОСОБА_10 її син, якого характеризувала як не конфліктну людину, яка не зловживала алкоголем, яким спілкувалась кожного дня, про його загибель вона дізналася з телефонної розмови з невісткою. Їй відомо, що ОСОБА_12 вдарив якогось чоловіка, тоді до сина підійшов інший чоловік та два рази вдарив його ножем. Ці події відбувались біля кафе, з сином були його друзі ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Обвинуваченого просила покарати довічним позбавленням волі.
Окрім показань свідків та потерпілої, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема, висновком судово-медичної експертизи № 1269-Е від 18.11.2019 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_10 , є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки та черевної порожнині з ушкодженням серця та серцевої сорочки, які супроводжувались внутрішньо-плевральною кровотечею, що призвело до гострої крововтрати, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть. Ці пошкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання, свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 27.10.2019 року біля входу в кафе-бар в ході конфлікту, зробив два випади рукою в область груди ОСОБА_12 , після чого останній помер.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання, свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 27.10.2019 року біля входу в кафе-бар в ході конфлікту зробив два випади рукою в область груди ОСОБА_12 , після чого останній помер.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.10.2019 року свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_7 , з котрим 27.10.2019 року він відпочивав у барі, та який приблизно о 22.00 годині, біля входу до вказаного бару, в ході конфлікту і бійки, рукою зробив два тичкових удари в грудну область другому чоловіку, після чого останній помер.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.10.2019 року свідок ОСОБА_21 впізнала ОСОБА_7 , котрий 27.10.2019 року біля входу у бар в ході конфлікту та бійки, рукою зробив два випади в грудну область ОСОБА_22 , після чого останній помер.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 30.10.2019 року, свідок ОСОБА_21 , після впізнання ОСОБА_11 за фотознімками, на місці вчинення кримінального правопорушення, зазначила як 27.10.2019 року, ввечері, прийшла до бару, де сиділи двоє осіб, обоє на ім`я ОСОБА_23 , з одним з яких вона раніше була знайома, а з іншим познайомилася. До бару зайшли раніше незнайомі, потерпілий і двоє його товаришів. Почалась потасовка і вона запропонувала вийти на вулицю попалити. На вулиці біля вказаного бару, ОСОБА_24 ( ОСОБА_11 ), потерпілий ОСОБА_12 та ще один хлопець, ОСОБА_25 , почали виясняти між собою відносини. ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_26 , і той відійшов. ОСОБА_11 зробив пару ударів правою рукою в грудну клітину потерпілого ОСОБА_12 , після чого пішов наверх по сходах. До ОСОБА_12 підійшли товариші, та вони разом зайшли в приміщення бару. Коли вона зайшла до бару, ОСОБА_12 лежав на підлозі. Ні до конфлікту, ні при нанесенні ударів ОСОБА_12 , ножа у ОСОБА_11 не бачила.
Згідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 30.10.2019 року свідок ОСОБА_13 на місці вчинення злочину надавав пояснення, аналогічні його показам у суді.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 30.10.2019 року свідок ОСОБА_14 на місці вчинення злочину надавав пояснення, аналогічні його показам у суді.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 31.10.2019 року ОСОБА_7 на місці вчинення кримінального правопорушення, приблизно о 22.11 годині 27.10.2019 року він разом з приятелем на ім`я ОСОБА_27 , знаходились в барі. Потім в бар зайшли два хлопця з собакою, яким він зробив зауваження про знаходження в приміщенні з твариною. Останні відповіли йому у грубій формі та вийшли. Потім в бар зайшли три хлопці двоє колишніх відвідувачів, що були з собакою, і ще один, раніше незнайомий ОСОБА_12 . Хлопці сказали, щоб всі вийшли на вулицю, при цьому схопили їх та стали витягувати на вулицю. ОСОБА_12 витягнув його з бару за куртку. При виході з бару ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_15 , потім схопив його ( ОСОБА_11 ) за воріт куртки та відвів в сторону. В кишені його куртки був ніж, котрий він розклав в кишені та при виході з бару, маючи на меті налякати ОСОБА_12 , два рази вдарив в район живота та грудей. При ударах порізав собі палець. ОСОБА_12 відпустив його та зробив крок назад, а він скориставшись цим, втік. Ніж яким вдарив ОСОБА_12 носив з собою для побутових потреб, на ньому були прилади відкривача, кусачки.
Згідно з висновками додаткових судово-медичних експертиз, проникаючі колото-різані поранення грудної клітки та черевної порожнини, виявлені у потерпілого ОСОБА_10 , могли виникнути при взаєморозташуванні та механізмі, вказаному свідками ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинуваченим ОСОБА_7 при слідчих експериментах.
Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідків вони є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що всі допитані судом свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному злочині.
Колегія суддів вважає, що покази обвинуваченого, свідків та потерпілої узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, зокрема, слідчим експериментом від 31 жовтня 2019 року за участю обвинуваченого, відповідно до якого ОСОБА_7 розповів про обставини події 27 жовтня 2019 року та показав механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ножем.
При цьому, механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_7 узгоджується з протоколом огляду від 27.10.2019 року, протоколами проведення слідчих експериментів від 30.10.2019 року за участю свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та висновком судово-медичної експертизи № 1269-Е від 18.11.2019 року, з яких вбачається, що тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути за тих обставин, на які вказував обвинувачений ОСОБА_7 як на слідчому експерименті, так і в судовому засіданні.
Таким чином, суд першої інстанції дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи сторони захисту щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 на вбивство через необережність з посиланням на те, що обвинувачений ОСОБА_7 заперечував лише наявність умислу в його діях на спричинення смерті потерпілому, вказавши на те, що його дії були спрямованими на відвернення негативних наслідків для себе, зважаючи на те, що з боку загиблого була певна загроза для обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння смерті потерпілому, суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема суд врахував спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію ударів, які обвинувачений наніс ножем в область живота та грудей потерпілого ОСОБА_10 , тобто в життєво важливі органи, а також суб`єктивне ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій. Отже, виходячи із сукупності і їх взаємозв`язку усіх обставин вчиненого злочину, досліджених доказів, у тому числі і факт того, що обвинувачений розуміючи невідворотність настання смерті потерпілого, не вжив жодних заходів для своєчасного надання медичної допомоги останньому, маючи для цього реальну можливість, оскільки як вбачається з показань самого обвинуваченого, після нанесення другого удару ОСОБА_10 , коли останній опустив руки та впав назад, ОСОБА_7 припинив свої злочинні дії та втік з місця події. При нанесенні ударів ножем в життєво важливі органи потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 та бажав її настання, а подальші його дії свідчать про те, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на умисне позбавлення життя потерпілого.
За таких обставин вважати, що обвинувачений при нанесенні ударів ножем в життєво важливі органи потерпілого, не мав умислу на вбивство потерпілого є неможливим, при цьому слід зазначити, як вбачається висновку судово-медичної експертизи №1269-Е від 18.11.2019 року, глибина ранового каналу становить 8 см, що свідчить про надмірну силу ударів, не характерну для особи, яка не бажає та не має умислу на спричинення смерті іншій особі.
Крім того, колегією суддів встановлено, що ніякого суспільно небезпечного посягання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з боку потерпілого ОСОБА_10 не було, оскільки стосунки між собою з`ясовували потерпілий ОСОБА_10 та ОСОБА_25 , якому ОСОБА_10 наніс удар, при цьому ніяких дій по відношенню до обвинуваченого потерпілий ОСОБА_10 не вчиняв, що підтверджується показами свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
За таких обставин колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно і підстав для їх перекваліфікації на інші статті закону України про кримінальну відповідальність немає.
Не впливають на законність вироку суду і твердження захисника обвинуваченого про те, що суд не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки суд правильно оцінив покази зазначених свідків у сукупності з іншими доказами по справі, які підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає встановленим та доведеним умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_7 .
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що покарання, призначене судом першої інстанції не в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, посередньо характеризується за місцем мешкання та колишнім місцем відбуття покарання, у скоєному себе осуджує, але вину саме у умисному вбивстві не визнав, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому, а саме рецидив злочинів, відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, та призначив покарання в межах санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 12 років 6 місяців позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника обвинуваченого та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України- залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк, з моменту вручення йому судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4