1Справа № 335/4877/20 1-кп/335/714/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, кримінальне провадження відомості по якому внесені до ЄРДР за № 0001315 від 21.05.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштована, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
-07.02.2020 вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
-30.04.2020 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та звільнено від відбування покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2020 року, в період часу з 13 год. 59 хв. по 14 год. 07 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в якості покупця в приміщенні супермаркету «Варус-51» ТОВ «Омега», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Яценка, буд. 2, перебуваючи там разом із знайомим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому вона не повідомила про свій злочинний намір, та не вступаючи з ним у попередню змову на таємне викрадення чужого майна, зібрала за допомогою останнього у продуктовий кошик продукти споживання, а саме: 15 плиток шоколаду молочний з цілим лісовим горіхом «Корона» 90 г., вартістю 24 грн. 80 коп. кожна; 2 плитки шоколаду «Корона чорний» 85 г., вартістю 16 грн. 80 коп. кожна; 4 плитки шоколаду чорний з цілим лісовим горіхом «Корона» 90 г., вартістю 26 грн. 16 коп. кожна; 6 плиток шоколаду молочний горіх родзинки «Корона» 85 г., вартістю 20 грн. 80 коп. кожна; пакет кави розчинної «Якобз Монарх» економ 300 г., вартістю 159 грн. 92 коп., а всього майна на загальну суму 794 грн. 96 коп. без урахування ПДВ.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, попрохала ОСОБА_6 перекласти з продуктового кошика вказані плитки шоколаду та пакет кави у жіночу сумку, яка належить їй, тим самим сховала у сумці викрадене нею майно.

Далі, ОСОБА_4 , з викраденим майном пройшла касову зону, та не розрахувавшись за нього залишила приміщення супермаркету, при цьому вийшла на вулицю, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд. Після цього, неподалік від вхідних дверей супермаркету, ОСОБА_4 з викраденим майном була зупинена працівниками служби охорони вказаного магазину.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, який кваліфікуються, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованими їй злочином, визнала себе винною у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні в повному обсязі, щиро розкаялась у скоєному, надавши наступні пояснення по суті пред`явленого обвинувачення.

Так, 21.05.2020 близько 13.00 год. 14.00. год. вона зайшла до магазину «Варус» із своїм знайомим, взяла пачку кави та приблизно 20 плиток шоколаду, поклала усе у рюкзак, далі розплатившись за інший товар, який вона купувала, пройшла касову зону, не розплатившись за шоколад та каву, і коли вона вийшла за двері магазину її зупинила охорона. Своєму знайомому вона не повідомляла про намір викрасти товар. Викраденим майном вона мала намір розпорядитись на власний розсуд, продавши його.

Враховуючи те, що обвинувачена не оспорювала фактичні обставини справи і судом встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням даних про особу обвинуваченої, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Досліджуючи дані щодо особи обвинуваченої ОСОБА_4 суд встановив наступне.

ОСОБА_4 має місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за сімейним станом ОСОБА_4 незаміжня, має на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження, є матір`ю одиначкою, офіційно не працевлаштована.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, раніше двічі судима за злочини проти власності, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, крім того, ОСОБА_4 вчинила новий злочин, перебуваючи на іспитовому терміні, менше ніж через місяць після звільнення її від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком суду, що свідчить про те, що обвинувачена на шлях виправлення не стала, висновки для себе не зробила та знову продовжила вчиняти злочини.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає беззаперечне визнання вини у вчиненні злочинів, чим вона активно сприяла розкриттю злочину та розгляду справи у суді.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченої, яка має на утриманні малолітню дитину, раніше вже була судимою за вчинення злочинів проти власності, від відбування покарання звільнялась судами, однак перебуваючи на іспитовому терміні, через невеликий час, знову вчинила злочин, що свідчить про те, що на шлях виправлення не стала та попередні покарання не досягли своєї мети, за наявності обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 остаточного покарання суд керується положеннями ст. 71 КК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 ОСОБА_4 засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів їй призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки та звільнено від відбування покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки.
З наведеного слідує, що вказане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою у період невідбутої частини покарання за вищевказаним вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, під час перебування на іспитовому терміні, а відтак їй необхідно призначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 до покарання призначеного за новим вироком, та визначити їй остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
На переконання суду, лише покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, тобто з ізоляцією обвинуваченої від суспільства, є справедливим, співмірним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових злочинів.

Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 ст. 69 КК України судом не встановлено.

Суд не вбачає підстав і для застосування до обвинуваченої ст. 79 КК України, про що заявляла захисник у судовому засіданні, з наступних підстав.

Як передбачено ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Так суд встановив, що обвинувачена ОСОБА_4 має малолітню доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій станом на час розгляду кримінального провадження виповнилося повних шість років.
Разом із тим, матеріалами кримінального провадження встановлено, що наявність дитини, не перешкоджала обвинуваченій неодноразово вчиняти злочини проти власності, а її поведінка, зокрема, те, що вона вчинила злочин через нетривалий час після попереднього засудження із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком свідчить про те, що позитивних змін у житті обвинуваченої ОСОБА_4 та у її відношенні до своїх дій не настало.

Посилання захисника, як на підставу для застосування ст. 79 КК України, на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_4 за скоєний нею злочин
Крім того, суд встановив, що щире каяття обвинуваченої ОСОБА_4 носить лише формальний характер, жодних активних дій, які би свідчили про щире каяття обвинуваченої, нею не вчинено, і в судовому засіданні, навіть із її пояснень, не встановлено.
Посилання сторони захисту на те, що внаслідок дій обвинуваченої не настало тяжких наслідків, оскільки завдані збитки відшкодовані шляхом повернення викраденого майна, суд вважає непереконливими з тих підстав, що шкода була відшкодована не завдяки діям обвинуваченої, а через те, що остання була зупинена охороною магазину з викраденим майном, внаслідок чого це майно і було повернуто його власнику.
Відтак достатніх підстав для застосування ст. 79 КК України судом в ході розгляду кримінального провадження не встанволено.
Цивільні позови під час досудового розслідування та судового розгляду не заявлялись.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Клопотань про застосування запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_4 прокурором не подавалось.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2020, на жіночу сумку сірого кольору підлягає скасуванню відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України.
Під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, охорона прав і свобод кожної особи (ст. 11 КПК України). Забезпечення поваги до людської гідності, охорони особистих і майнових прав обвинуваченого полягає в обов`язку суду вжити заходів піклування про неповнолітніх дітей обвинуваченого, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду і утримання.
Відповідно до ч.1 ст.378 КПК України за наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.
Враховуючи, що малолітня дитина обвинуваченої ОСОБА_4 може залишитися без нагляду, то є потреба порушити питання про влаштування малолітньої ОСОБА_7 або встановлення над нею опіки, а тому суд вважає за доцільне застосувати положення ч.1 ст.378 КПК України, порушивши питання перед службою в справах дітей про необхідність влаштування малолітньої дитини засудженої ОСОБА_4 або встановлення над нею опіки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376, 378 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2020 до покарання призначеного за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 , покарання у виді позбавленні волі на строк 2 роки 1 місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту її фактичного затримання.

Порушити перед Заводською районною службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради питання про вирішення подальшої долі малолітньої дитини обвинуваченої ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2020 на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку під час затримання 21.05.2020 ОСОБА_4 , а саме на жіночу сумку сірого кольору.
Речові докази:
-диск з відеозаписами з камер спостереження з торгівельної зали магазину «Варус-51», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Яценко, буд. 2, за 21.05.2020, долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

-лосини синього кольору з малюнком «Міккі маус», які долучені до матеріалів справи на передані на відповідальне зберігання до камери речових доказів Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькі області, - повернути обвинуваченій ОСОБА_4 за належністю;

-грошові кошти у сумі 101 грн., банківські карти банку «Альфа банк», «А-банк», «Укрсиббанк», гаманець жіночий сірого кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пігулки з написом «Аналгін» та «Спазмалгон», ручки у кількості 3 одиниць, мобільний телефон марки «Самсунг Гєлєксі А10С», в корпусі чорного кольору із сім картою мобільного оператору «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , окуляри жіночі, дисконтні картки, відкрита пачка сигарет марки «Ротманс», зв`язка ключів, передані на зберігання обвинуваченій ОСОБА_4 , - залишити за належністю ОСОБА_4 .

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині вирок може бути оскаржений протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, а обвинуваченому, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1