Єдиний унікальний номер 735/987/20
Номер провадження 1-кс/728/379/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И Л А :
У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 подану скаргу підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити з вказаних у ній підстав.
Слідчий в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.
Стаття 284 КПК України передбачає підстави закриття кримінального провадження, в т.ч. у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Пунктом 3 ч.1 ст.303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні рішення слідчого про закриття кримінального провадження можуть бути оскаржені заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
У даному випадку ОСОБА_3 вказує на неповне встановлення слідчим обставин справи, а висновок слідчого про наявність підстав для закриття провадження - передчасними.
Окрім того, під час допиту ОСОБА_3 повідомив, що судовим рішенням йому в натурі було виділено лише частину нерухомого майна, а рухоме майно в натурі не виділялося. Всі рухомі речі, перераховані ним вище, на даний час перебувають у спільній з ОСОБА_6 власності без їх розподілу. При цьому ОСОБА_3 вважає, що дії ОСОБА_6 містять ознаки крадіжки, оскільки зазначене ним у заяві майно, хоча і перебуває у спільній сумісній власності, однак було розміщене у виділеній йому частині нерухомості.
Також, оскаржувана ОСОБА_3 постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована тим, що в ході допиту в якості свідка, ОСОБА_6 , окрім іншого, показала, що в період з 2000 року по 2016 рік вона без реєстрації шлюбу мешкала разом з ОСОБА_3 ; у 2012 році вони спільно придбали будинок в АДРЕСА_1 ; також ними разом було придбано ванну та пральну машинку, які восени 2019 року вийшли з ладу і ОСОБА_6 викинула їх і замінила на нові; придбаний разом з ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ у 2008 році забрали працівники поліції через спори з попереднім власником автомобіля; на даний час у господарстві за вищевказаною адресою речей, які спільно набуті з ОСОБА_3 не лишилося, оскільки останній забрав їх із собою, коли переходив жити на зйомну квартиру; майно яке лишилося належить особисто ОСОБА_6 та її батькам; після ухвалення рішення Чернігівського апеляційного суду про розподіл нерухомого майна, ОСОБА_6 заблокувала дошками вхідні двері до всіх кімнат, які були виділені ОСОБА_3 , попередньо перенісши звідти меблі, які належать їй, її батькам та доньці; також вона з ванної кімнати забрала ванну та пральну машинку, які купувала сама вже після припинення проживання з ОСОБА_3 ; також ОСОБА_6 у ванній кімнаті зняла зі стіни бойлер, заблокувала розетки з метою убезпечення від електрозамикання, також, в цілях безпеки заблокувала каналізаційні труби.
Враховуючи встановлені про справі обставини, зокрема отримані від ОСОБА_6 та ОСОБА_3 показання, слідчим було зроблено висновок, що рухоме майно, яке було набуте за час спільного проживання вищевказаних осіб, на даний час перебуває у спільній сумісній власності останніх, воно не розподілене між ними і згоди щодо його розподілу ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не досягнуто; даний спір між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, тому керуючись ст.110, п.2 ч.1 ст.284 КПК України, ст.ст.60, 69, 71,74 Сімейного кодексу України, слідчим було прийнято рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
За змістом положень ст.ст.283, 284 КПК України, закінчення досудового розслідування - це завершальний етап стадії досудового розслідування, у межах якого підбиваються підсумки роботи слідчого і прокурора щодо вирішення завдань кримінального провадження, аналізуються всі зібранні докази та приймається підсумкове рішення у справі на стадії досудового розслідування.
Після виконання вимог ст.91 КПК України, а саме встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, досудове розслідування визнається закінченим, тобто, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, які виникли, не залишилась не перевіреною.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.
У даному випадку слідчим було закрито кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Вказаний висновок слідчого, на думку слідчого судді повністю ґрунтується на законі, виходячи з наступного.
Як уже було встановлено в судовому засіданні, кримінальне провадження за ч.3 ст.185 КК України, було розпочато за заявою ОСОБА_3 про викрадення майна.
При цьому майно, яке згідно із заявою ОСОБА_3 було викрадене, набуте ним у період фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_6 .
Так, Главою 8 Сімейного кодексу України визначено право спільної сумісної власності подружжя (статті 60-74).
Положеннями ст.74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Частинами 1 та 2 ст.60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч.2 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Частиною 1 ст.70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спірні правовідносини з приводу майна, придбаного під час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до 01.01.2004, тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, регулюються нормами діючого на той час законодавства.

Таким чином, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини з приводу спільно придбаного у період фактичних шлюбних відносин рухомого майна, яке між ними не розподілене ні у добровільному ні у судовому порядку і у кожного з вищевказаних осіб своя позиція щодо належності вказаного майна.
Зокрема, ОСОБА_3 , хоч і не заперечує придбання вказаного майна разом з ОСОБА_6 у період спільного проживання без шлюбу, однак вважає його своїм, оскільки воно знаходилось на виділеній йому, у порядку розподілу, частині нерухомого майна, а ОСОБА_6 взагалі вказує на відсутність у розподіленій нерухомості рухомого майна ОСОБА_3 , оскільки він забрав його із собою на зйомну квартиру; вважає майно, яке знаходиться у розподіленому господарстві своїм, вказує на належність частини майна її батькам та доньці, а наявність частини майна взагалі заперечує.
Дані висновки, окрім показів ОСОБА_3 , наданими у судовому засіданні, підтверджуються дослідженими під час розгляду скарги матеріалами кримінального провадження №0000062, зокрема протоколом допиту потерпілого ОСОБА_3 від 13.03.2020, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 31.03.2020, протоколом допиту потерпілого (повторного) ОСОБА_3 від 19.06.2020, у яких, окрім іншого, вказано, що все рухоме майно, набуте вказаними особами у період їх спільного проживання і є їх спільною сумісною власністю не було розподілене між ними
При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що місцезнаходження спільного сумісного майна у будь-якій частині розподіленого будинку чи у будь-якому іншому місці не позбавляє його статусу спільного сумісного майна осіб, які його набули і не свідчить про його автоматичну належність тій особі, в частині нерухомості чи на території якої вказане майно знаходиться.
Відповідно до ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову та можливість та порядок оскарження постанови.
Виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин та проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова про закриття кримінального провадження №0000062 відповідає вимогам ст.110 КПК України і підстав для задоволення вимог скарги, яка фактично стосується того, що слідчий не встановила певних обставин, які вважає за необхідне встановити ОСОБА_3 і не досягла бажаних ним результатів, не вбачає.
Окрім того, виходячи з вимог скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя звертає увагу, що діючим кримінальним процесуальним законодавством слідчий суддя не наділений повноваженнями визначати слідчих у кримінальних провадженнях.
Керуючись ст. ст. 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області від 15.07.2020 про закриття кримінального провадження № 0000062 від 03.03.2020 відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів. У разі, якщо ухвала слідчого судді була постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Слідчий суддя Бахмацького районного суду ОСОБА_1