Справа №635/2932/20
Провадження №1-в/635/399/2020
У Х В А Л А
06 жовтня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Харкова, не одруженого, до засудження мешкаючого: АДРЕСА_1 , засудженого15 травня 2003 року апеляційним судом Харківської області за ч.3 ст.142, п.п.«А», «З» ст.93, ст.ст.17, 93 п.п.«А», «З», «І», ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960 року), ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, про заміну невідбутого частково покарання більш м`яким,-
Встановив:
До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком апеляційного суду Харківської області від 15.05.2003 за ч.3 ст.142, п.п.«А», «З» ст.93, ст.ст.17, 93 п.п.«А», «З», «І», ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960 року), ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187 КК України (в редакції 2001 року) та вважає, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішення «Пєтухов проти України №2» відпали підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань, тому просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням.

Засуджений ОСОБА_5 надав письмову заяву з проханням розглядати клопотання без його участі..

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяви з проханням розглядати клопотання без його участі.

Захисник ОСОБА_4 підтримала клопотання із зазначених у ньому підстав та просила замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши у судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком апеляційного суду Харківської області від 15.05.2003, яким його засуджено за ч.3 ст.142, п.п.«А», «З» ст.93, ст.ст.17, 93 п.п.«А», «З», «І», ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960 року), ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.3 ст.187 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Ухвалою Верховного суду України від 09 грудня 2003 року вирок апеляційного суду Харківської області від 15.05.2003 залишено без змін.
Початок строку покарання - 15 грудня 2000 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Темнівська виправна колонія (№100)".

Як вбачається з характеристики засудженого від 15 вересня 2020 року, наданою адміністрацією колонії, ОСОБА_5 під час тримання в Харківському слідчому ізоляторі №27 допускав порушення режиму тримання, які виразилися у зберіганні заборонених речей та неввічливому ставленні до іншого засудженого, за що має 4 стягнення, які погашені у встановленому законодавством порядку. Заохочень не має. З 22 червня 2004 року відбуває покарання у секторі максимального рівня безпеки державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100). За час відбування покарання характеризується посередньо. Допускав порушення режиму тримання, за що вісім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Порушення режиму тримання виражались у недбалому ставленні до виконання обов`язків чергового по камері, неввічливому ставленні до іншого засудженого, спробі встановлення між камерного зв`язку, зберіганні заборонених предметів, порушенні правил пожежної безпеки та неввічливому ставленні до представника адміністрації, які були погашені у встановленому законодавством порядку. Заохочень не має. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, може агресивно від реагувати на критику в свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ним неслужбових стосунків. Не завжди утримує в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди мас охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завади сумлінно через особисту неорганізованість. Залучається до робіт з виготовлення подарункових пакетів. Поставлені завдання виконує повністю і своєчасно. Допускав порушення вимог пожежної безпеки або безпеки праці.

Відповідно до ет. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», до реалізації програми ставиться не завжди з зацікавленістю.

Відповідно до ст.ст. 110, 112. 113 КВК України підтримує соціально- корисні зв`язки з братом шляхом телефонних переговорів. Стосунки доброзичливі.

Питання про застосування зміни умов тримання відповідно статей 100, 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України було розглянуло 04.06.2014 року, рішенням комісії колонії йому було відмовлено, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Перебуває на профілактичному обліку, як схильний до нападу на адміністрацію.

Суд зазначає, що згідно з положеннями ст.82 КК України «Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким»:

1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

5. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд зазначає, що Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

У відповідності до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовується лише щодо осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі, до яких довічне позбавлення волі, як вид покарання, не відноситься.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів та застосовується у випадках, спеціально передбачених законом.

Застосування зазначеного покарання не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів.

Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству.

Тому відбування зазначеного виду покарання направлено на реабілітацію засудженого та ніяк не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього.

Отже, застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_5 .

При цьому доводи засудженого про те, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Пєтухов проти України №2» встановив, що існуючий в Україні режим для довічно ув`язнених не відповідає меті їх реабілітації, є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є переконливими для суду.

Так, за змістом рішення від 09 вересня 2019 року у справі «Пєтухов проти України №2», Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що було порушено статтю 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити.

Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

З даного рішення слідує, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.

Разом з тим, на даний час, до прийняття відповідного Закону відсутні передбачені законодавством України підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому до довічного позбавлення волі.

Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно із ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Виключно до повноважень Верховної Ради України згідно із п. 3 ст. 85 Конституції України належить прийняття законів.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому до довічного позбавлення волі чи його умовно-дострокове звільнення, таким чином, на думку суду, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням.

Отже, клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну покарання більш м`яким - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Харківський районний суд Харківської області.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1