ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2439/20 Справа № 175/366/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002212 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Підгороднє Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 04 вересня 2020 року, а в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
З урахуванням об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання під вартою, а також, що продовжує існувати та є реальним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого.
На думку суду, ознаками, що розкривають наявність публічного інтересу, залишаються обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого злочину. При цьому більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки він усвідомлює передбачену законом відповідальність, що загрожує йому у разі доведеності вини у вчиненні інкримінованого особливо тяжкого злочину, наслідком якого стала смерть людини, а тому, не визнаючи вини, може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та покарання.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, а у разі вирішення судом питання про необхідність обрання запобіжного заходу обвинуваченому, то застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На його думку, взагалі відсутній склад злочину за ч. 1 ст. 115 КК України, а також відсутні переконливі докази вини ОСОБА_7 , при цьому не враховано судом тривалість розгляду справи. Вважає, що суд порушив загальні засади кримінального провадження, такі як змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доступ до правосуддя, законність, а також право ОСОБА_7 на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що ризики не обґрунтовані належним чином і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0002212 від 06.12.2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 12.12.2017 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 07.07.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також обставини кримінального правопорушення, а саме, що наслідком кримінального правопорушення стала смерть людини, при цьому, триває розгляд кримінального провадження, досліджуються докази, а тому, з урахуванням суспільних інтересів, судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Посилання захисника щодо відсутності ризику знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки він не був врахований судом першої інстанції.
Доводи захисника щодо відсутності доказів вини ОСОБА_7 та відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Твердження захисника щодо тривалого розгляду справи не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризику переховування від суду.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4