Житомирський апеляційний суд
Справа №275/716/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000320 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, працюючого в ТОВ "СКФ торговий дім", одруженого, на утриманні має 2-х неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважає ухвалу суду незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що закриваючи кримінальне провадження, суд безпідставно не вирішив питання щодо розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу в сумі 24000 грн. Зазначає, що вказані витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого в порядку цивільного судочинства, а тому суд повинен був вирішити зазначене питання при постановленні ухвали.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілого, яке надійшло від представника АТ «СК «Країна», йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення ухвали суду без зміни.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2020 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене 14 жовтня 2017 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження №0000320 стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України - закрито.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ "Страхова компанія "Країна" про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишено без розгляду.
Роз`яснено ОСОБА_9 його право на звернення до суду з позовом про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку цивільного судочинства.
В ухвалі суду зазначено, що відповідно до обвинувального акту 14 жовтня 2017 року близько 22 години ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21099 р/н НОМЕР_1 по вулиці Митрополита Іларіона в смт. Брусилів Житомирської області зі сторони від автостанції в напрямку до села Костовці Брусилівського району Житомирської області в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.
Рухаючись у вказаний день та час, зазначеним транспортним засобом на освітленій ділянці дороги поблизу Будинку культури за адресою вулиця Митрополита Іларіона, 17 смт. Брусилів Житомирської області, в порушення вимог п. 2.3 б) вищевказаних Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін і в порушення вимог п.12.3 вказаних Правил при своєчасному виявленні небезпеки для руху (автомобіля ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_2 ) перед яким стояв пішохід ОСОБА_9 , якого водій ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та передньою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на автомобіль марки ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_2 , перед яким в той час стояв пішохід ОСОБА_9 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому 1 пальця лівої стопи з відривом кісткового фрагменту, переломо-вивиху першого пальця лівої стопи, які відповідно до висновку експерта №782 від 9.04.2018 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б, 2.9 а та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України - як необережні дії, які виразились в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Під час судового розгляду захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_8 було заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження.
Враховуючи, що на даний час строк давності за вказане кримінальне правопорушення є таким, що минув, суд, за наявності згоди ОСОБА_7 , прийшов до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.
В засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 та його представник, представник АТ «СК Країна» не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду.
Враховуючи думку сторін, а також те, що участь вказаних осіб не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе провадити апеляційний розгляд без участі потерпілого, його представника та представника АТ «СК Країна».
Заслухавши доповідача, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, не переглядається апеляційним судом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 в порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути з АТ «Страхова компанія «Країна» на його користь матеріальну шкоду (страхове відшкодування) в розмірі 102077,85 грн., з обвинуваченого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 250000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 14000,00 грн. В зв`язку з тим, що АТ «Страхова компанія «Країна» здійснила виплату на користь потерпілого страхового відшкодування, ним було заявлено клопотання до Брусилівського районного суду Житомирської області про залишення без розгляду позовних вимог до страхової компанії. Згодом, потерпілим було подане клопотання про збільшення позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_11 в частині збільшення моральної шкоди в розмірі 350000,00 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 24000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги потерпілого зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно залишив його цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 в частині відшкодування витрат на правову допомогу без розгляду, оскільки питання щодо розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу в сумі 24000 грн., не можуть бути стягнуті з обвинуваченого в порядку цивільного судочинства, а тому суд повинен був вирішити зазначене питання при постановленні ухвали.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта безпідставними.

Так, згідно п.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат на правову допомогу.

Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Разом з тим, положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК України. Вказане свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Згідно правового висновку викладеному в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року (справа №598/1781/17), ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч.5 ст. 534 КПК України суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

З наведеного вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про відшкодування процесуальних витрат в порядку виконання рішення суду, тобто, відповідно до ч.5 ст. 534 КПК України, а не в порядку цивільного судочинства.

Наведеним спростовуються доводи апелянта щодо позбавлення його можливості на відшкодування процесуальних витрат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно вищевказаного правового висновку ВП ВС, невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятого судом першої інстанцій судового рішення, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК України та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду, яка є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: