справа №638/3667/19
провадження №1-кп/619/105/20
Вирок
іменем України
09 грудня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дергачі кримінальне провадження №0001687 від 06.11.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Солоницівка, Дергачівського району Харківської області, українець, громадянин України, розлучений, має малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із вищою освітою, працює за наймом, який зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125, ст.126-1 КК України,

встановив
06 листопада 2018 року приблизно о 19:30 годині ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли в ході конфлікту з дружиною ОСОБА_5 , маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень останній, умисно наніс потерпілій ОСОБА_5 близько 2 ударів кулаком правої руки в область потилиці, в результаті чого ОСОБА_5 було спричинено наступне тілесне ушкодження: синець на потилиці, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-19/102/18Д від 13.11.2018, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, після розлучення ОСОБА_6 із ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.11.2018, маючи спільну малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у статусі колишнього подружжя - ОСОБА_6 , в тому числі в присутності їх спільної дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно систематично вчиняв щодо колишньої дружини ОСОБА_5 фізичне та психологічне насильство, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 та погіршення якості її життя.

Вказані дії ОСОБА_6 виражались у систематичному вчиненні щодо потерпілої ОСОБА_5 , в тому числі у присутності малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - погроз нанесення шкоди здоров`ю потерпілої шляхом заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв, погроз фізичною розправою в бік потерпілої, фактичним здійсненням щодо потерпілої ОСОБА_5 поштовху правою рукою в область обличчя, різким хапанням за волосся на голові, від чого потерпіла ОСОБА_5 впала на землю.

Такими діями з боку обвинуваченого ОСОБА_6 завдано потерпілій ОСОБА_5 фізичні та емоційні страждання, порушено її нормальний та загальноприйнятий у суспільстві сімейний уклад, а також якість життя та психологічний стан потерпілої ОСОБА_5 .

Так. 21.01.2019 приблизно о 19:30 годин обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу із будинком АДРЕСА_2 , в присутності їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почав умисно вчиняти відносно потерпілої ОСОБА_5 фізичне насильство, а саме: здійснив щодо потерпілої ОСОБА_5 поштовх правою рукою в область обличчя, різко схопив за волосся на голові, від чого ОСОБА_5 впала на землю, супроводжуючи усі ці дії безпідставними принизливими висловлюваннями в її бік.

Також 26.01.2019 в продовж дня обвинувачений ОСОБА_6 зі свого мобільного телефону неодноразово телефонував на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 з номером НОМЕР_1 та безпричинно висловлював їй погрози фізичною розправою та побиттям, супроводжуючи усі ці дії безпідставними звинуваченнями у тому, що потерпіла ОСОБА_5 погано доглядає за їх спільною дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході телефонної розмови обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово висловлювався нецензурною лайкою по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 .

Також, 25.02.2019 обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу із місцем мешканням потерпілої ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_3 в присутності їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висловлював безпричинні звинувачення, стосовно виховання та догляду за їх спільною малолітньою дитиною, дані звинувачення супроводжувались нецензурною лайкою в сторону потерпілої ОСОБА_5 ..

Внаслідок вище вказаних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 було завдано емоційні страждання та пригнічення, а також погіршення психологічного самопочуття.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 125 КК України - не визнав категорично та пояснив, що обвинувачений та потерпіла були подружжям з 30.09.2016, шлюб зареєстровано у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, однак подружжя мешкали та вели господарство за різними адресами, дружина проживала із своєю сестрою за адресою: АДРЕСА_3 . 06 листопада 2018 року приблизно о 19:30 годині ОСОБА_6 , перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаний момент у обвинуваченого знаходилася його малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він забрав із садочка. Речі дівчинки були мокрими, т.я. обвинувачений їх виправ. Він не хотів, щоб дитина йшла додому із матір`ю. Однак, дружина ОСОБА_5 ввечері після роботи прийшла за дитиною щоб відвести її додому. Обвинувачений ОСОБА_6 відмовив матері та не віддавав дитину під приводом того, що одяг дитини мокрий. На даному ґрунті між подружжям виник конфлікт і сварка. Однак, обвинувачений не бив дружину по голові та потилиці, не наносив їй тілесних ушкоджень, не ображав потерпілу і не погрожував їй, тим більше у присутності дитини. Але дочка ОСОБА_9 , 2016 року народження, почувши конфлікт батьків почала плакати, хотіла піти з матір`ю додому. На виклик ОСОБА_5 приїхала поліція. Обвинувачений вигнав наряд поліцейських з будинку. При цьому ОСОБА_5 без дозволу обвинуваченого одягла дитину та все ж повела малолітню дочку ОСОБА_9 , 2016 року народження, додому. З цим категорично не був згодний обвинувачений, вважав, що дитину у нього було викрадено. Він прибув за адресою проживання матері ОСОБА_5 та їх дочки ОСОБА_9 , 2016 р.н., де і почав витребовувати дитину. ОСОБА_5 при цьому знаходилася у патрульній машині поліції та надавала пояснення відносно інциденту о 19:30 годині. Обвинувачений став тягти потерпілу із машини та показати йому дитину, мати відповіла що дитина спить. Була пізня година, близько 23:00 годин, але обвинувачений наполягав на побаченні із дитиною, він не вірив, що дитина спить. Тому між подружжям знову виник конфлікт. Дружина вигнала обвинуваченого із квартири, де вона проживала із сестрою. Тому обвинувачений змушений був вибити вікно в квартирі, щоб подивитися - чим займається його малолітня дитина, завчасно попередивши про такі свої умисні дії. За таких обставин дружина звернулась до суду із позовом про розлучення, і рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.11.2018 шлюб обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано.

Що стосується епізоду від 21.01.2019 - обвинувачений свою вину в скоєнні домашнього насильства щодо колишньої дружини не визнав. 21.01.2019 приблизно о 19:30 годин обвинувачений ОСОБА_6 , перебував поблизу із будинком АДРЕСА_2 , він проводжав колишню дружину і доньку додому на АДРЕСА_3 . Між колишнім подружжям стався знову конфлікт, т.я. колишня дружина безпідставно звинувачувала ОСОБА_6 у своєму побитті 06.11.2019. Потім потерпіла ОСОБА_5 просто посковзнулася та впала, обвинувачений різко схопив її за волосся, не умисно спричинив фізичне насильство колишній дружині, при цьому волосся дружини само випало з голови. Однак, ОСОБА_5 одразу покликала на місце пригоди сусідку, побоялася залишатися з обвинуваченим. Дані обставини бачила малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Що стосується епізодів спричинення домашнього насильства від 26.01.2019 та 25.02.2019 - обвинувачений частково визнав свою вину за ст. 126-1 КК України та пояснив, що виражався нецензурною лайкою відносно дружини, застосовував погрозливий підвищений тон при спілкуванні із нею по телефону, так і при особистому спілкуванні. Однак, дружина сама винна у цьому: вона заперечувала свою провину щодо поганого виховання нею дитини, хоча це очевидна істина для обвинуваченого, і відмовки та заперечення дружини дратували обвинуваченого, вона повинна була слухатися зауважень колишнього чоловіка. Ще колишня дружина роз`яснювала, що звернеться до поліції та органів піклування з приводу їх конфліктів щодо виховання дитини. Тому обвинувачений змушений був спілкуватися із колишньою дружиною на підвищених тонах, лаяв її, у тому числі і нецензурно, їх постійні конфлікти проходили у присутності дитини. Обвинувачений говорив потерпілій, що поб`є, погрожував фізичною розправою за вказаними епізодами при спілкуванні, однак, фактично не винен у скандалах та з`ясуваннях відносин, їх провокувала сама ОСОБА_5 , бо не відносилася серйозно до зауважень та доводів обвинуваченого щодо виховання дитини.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними, у розумінні вимог ст.ст. 84, 85, 86, 87, 94 КПК України,підтверджується наступними дослідженими в судовім засіданні доказами даної кримінальної справи.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що підтверджує всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме 06 листопада 2018 року приблизно о 19:30 годині ОСОБА_6 , перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаний момент у обвинуваченого знаходилася його малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він забрав із садочка. На даний період подружні стосунки між обвинуваченим і його дружиною ОСОБА_5 були припинені, справа про розлучення знаходилась у Дергачівському райсуді Харківської області. Тому ввечері після роботи ОСОБА_5 прийшла за місцем мешкання чоловіка для того, щоб забрати дитину додому, де вона із дитиною постійно проживала у квартирі по АДРЕСА_3 . Однак, речі дівчинки були мокрими, т.я. обвинувачений їх виправ. Він не хотів, щоб дитина йшла додому із матір`ю. Обвинувачений ОСОБА_6 відмовив матері та не віддавав дитину під приводом того, що одяг дитини мокрий. На даному ґрунті між подружжям виник конфлікт і сварка. Обвинувачений, тримаючи на руках дитину кинув іграшкою у ОСОБА_5 , затим опустив дитину долі та умисно схопив потерпілу за волосся на голові і наніс ОСОБА_5 два удари кулаком правої руки в область потилиці, в результаті чого потерпілій було спричинено синець на потилиці та спричинені легкі тілесні ушкодження.

У послідуючому обвинувачений прибув за адресою проживання матері ОСОБА_5 та їх дочки ОСОБА_9 , 2016 р.н., і почав витребовувати дитину, заявляв нібито дитину у нього викрадено. Була пізня година, близько 23:00 годин, але обвинувачений настільки себе не стримував у агресії і ненависті, що витягнув дружину із машини поліції, де вона давала пояснення щодо попереднього конфлікту, трусив її, штовхав,безпричинно настоював на побаченні із дитиною, він вдавав що не вірить, що дитина спить. Тому між подружжям знову виник конфлікт. Агресивний обвинувачений безпідставно вибив вікно в квартирі, вдаючи що подивиться - чи спить маленька дитина.

Із-за вкрай конфліктних відносин ОСОБА_5 змушена була звернутися до суду із приводу розлучення із чоловіком. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.11.2018 шлюб обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано. При цьому ОСОБА_6 хотів продовжувати спілкуватися із донькою ОСОБА_9 , 2016 р.н., потерпіла ОСОБА_5 завжди поважала інтереси обвинуваченого як батька дитини, тому надавала ОСОБА_6 можливості та час спілкуватися із донькою.

При цьому ОСОБА_5 була змушена спілкуватися із обвинуваченим з приводу виховання дитини у якого були різко категоричні погляди на це питання. Обвинувачений різко заперечував, щоб хтось навіть із близьких родичів забирав дитину із садочка, був проти хрещення дитини, побив дружину за хрещення дитини, був проти святкування дня народження дитини. Обвинувачений постійно дорікав колишній дружині, що вона погано займається вихованням дитини, не приділяє їй достатньо уваги, з приводу чого обвинувачений у момент конфліктів систематично вчиняв щодо колишньої дружини ОСОБА_5 фізичне та психологічне насильство, погрожував нанесенням шкоди здоров`ю потерпілої шляхом заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв, погрожував фізичною розправою в бік потерпілої як по телефону та при очному спілкуванні, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 та погіршення якості її життя. Такими діями з боку обвинуваченого ОСОБА_6 завдано потерпілій ОСОБА_5 фізичні та емоційні страждання, порушено її нормальний та загальноприйнятий у суспільстві сімейний уклад, а також якість життя та психологічний стан потерпілої ОСОБА_5 .

При цьому 21.01.2019 приблизно о 19:30 годин обвинувачений ОСОБА_6 , передав матері яка прийшла після роботи - дочку ОСОБА_9 , 2016 р.н., жінка та дитина пішли додому. ОСОБА_6 пішов їх проводжати. Перебуваючи поблизу із будинком АДРЕСА_2 , в присутності їх спільної малолітньої дитини - обвинувачений знову почав з`ясовувати відносини, а саме чи продовжує настоювати колишня дружина ОСОБА_5 на тому, що 06.11.2018 обвинувачений побив її. Потерпіла підтвердила, що обвинувачений в той день дійсно спричинив їй тілесні ушкодження та вдарив два рази по голові, спричинивши синець на потилиці. Обвинувачений розлютився такою відповіддю та умисно здійснив щодо потерпілої ОСОБА_5 поштовх правою рукою в область обличчя, різко схопив за волосся на голові, від чого ОСОБА_5 впала на землю, супроводжуючи усі ці дії безпідставними принизливими висловлюваннями в її бік;

26.01.2019 в продовж дня обвинувачений ОСОБА_6 зі свого мобільного телефону неодноразово телефонував на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 з номером НОМЕР_1 та безпричинно висловлював їй погрози фізичною розправою та побиттям, супроводжуючи усі ці дії безпідставними звинуваченнями у тому, що потерпіла ОСОБА_5 погано доглядає за їх спільною дитиною ОСОБА_10 , 2016 р.н., в ході телефонної розмови обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово висловлювався нецензурною лайкою по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 ;

25.02.2019 обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу із місцем мешканням потерпілої ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_3 в присутності їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_11 , 2016 р.н. - висловлював безпричинні звинувачення, стосовно виховання та догляду за їх спільною малолітньою дитиною, дані звинувачення супроводжувались нецензурною лайкою в сторону потерпілої ОСОБА_5 . Внаслідок всіх вищевказаних дій ОСОБА_6 - потерпілій ОСОБА_5 було завдано емоційні страждання та пригнічення, а також погіршення психологічного самопочуття.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є сестрою потерпілої ОСОБА_5 , часто бувала в сім`ї сестри, спостерігала відносини подружжя, тим більше, що ОСОБА_5 із новонародженою дитиною проживала разом з нею у квартирі по АДРЕСА_3 . Свідок характеризувала обвинуваченого ОСОБА_6 у сім`ї - як агресивну і конфліктну людину, яка може із-зі будь-якої побутової незначної обставини вчинити сварку та конфлікт. У процесі конфлікту обвинувачений не контролює себе, йому не можна заперечувати та доводити свою точку зору, тоді він злиться, лається, кричить, б`є дружину. Тому через таке життя ОСОБА_5 припинила із ОСОБА_6 шлюбні відносини.

06.11.2018 сестра розповідала, що приблизно о 19:30 годині ОСОБА_6 , перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаний момент у обвинуваченого знаходилася його малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він забрав із садочка. Тому ввечері після роботи ОСОБА_5 прийшла за місцем мешкання чоловіка, щоб забрати дитину додому у квартиру по АДРЕСА_3 . Там же проживала і свідок. Однак, речі дівчинки були мокрими, т.я. обвинувачений їх виправ. Він не хотів, щоб дитина йшла додому із матір`ю. Обвинувачений ОСОБА_6 відмовив матері та не віддавав дитину під приводом того, що одяг дитини мокрий. На даному ґрунті між подружжям виник конфлікт і сварка. Обвинувачений умисно схопив потерпілу за волосся на голові і наніс ОСОБА_5 два удари кулаком правої руки в область потилиці, в результаті чого потерпілій було спричинено синець на потилиці та спричинені легкі тілесні ушкодження. Свідок бачила тілесні ушкодження на голові сестри, відсутність вирваного волосся, зранену голову сестри, та підтверджує факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 з боку обвинуваченого.

У послідуючому обвинувачений прибув за адресою проживання ОСОБА_5 та їх дочки ОСОБА_9 , 2016 р.н., і почав витребовувати дитину, заявляв нібито дитину у нього викрадено. Була пізня година, близько 23:00 годин, але обвинувачений настільки себе не стримував у агресії і ненависті, що витягнув дружину із машини поліції, де вона давала пояснення щодо попереднього конфлікту, трусив її, штовхав,безпричинно наполягав на побаченні із дитиною, він вдавав що не вірить, що дитина спить. Тому між подружжям знову виник конфлікт. Агресивний обвинувачений безпідставно вибив вікно в квартирі, вдаючи що подивиться - чи спить маленька дитина.

Із-за вкрай конфліктних відносин ОСОБА_5 змушена була звернутися до суду із приводу розлучення із чоловіком. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20.11.2018 шлюб обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано. При цьому ОСОБА_6 хотів продовжувати спілкуватися із донькою ОСОБА_9 , 2016 р.н., потерпіла ОСОБА_5 надавала ОСОБА_6 можливості та час спілкуватися із донькою. Однак, навіть у момент спілкування із дитиною обвинувачений знаходив привід, щоб нагнітити обстановку, вчинити конфлікт із з`ясуванням відносин із колишньою дружиною.

Обвинувачений постійно дорікав колишній дружині, що вона погано займається вихованням дитини, не приділяє їй достатньо уваги, з приводу чого обвинувачений у момент конфліктів систематично вчиняв щодо колишньої дружини ОСОБА_5 фізичне та психологічне насильство, погрожував нанесенням шкоди здоров`ю потерпілої шляхом заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв, погрожував фізичною розправою в бік потерпілої як по телефону та при очному спілкуванні, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 та погіршення якості її життя.

Потерпіла розповідала свідку, що 21.01.2019 приблизно о 19:30 годин обвинувачений ОСОБА_6 , передав їй увечері дитину та пішов їх проводжати. Перебуваючи поблизу із будинком АДРЕСА_2 , в присутності їх спільної малолітньої дитини - обвинувачений знову почав з`ясовувати відносини, розпочав конфлікт, розлютився та умисно здійснив щодо потерпілої ОСОБА_5 поштовх правою рукою в область обличчя, різко схопив за волосся на голові, від чого ОСОБА_5 впала на землю, супроводжуючи усі ці дії безпідставними принизливими висловлюваннями в її бік. Свідок бачила зранену голову потерпілої, її сестри, де було відсутнє волосся.

Неодноразово обвинувачений ОСОБА_6 телефонував колишній дружині із погрозами фізичної розправи та побиттям, нецензурно лаявся на її адресу, т.я. не погоджувався із методами виховання дитини з боку дружини. Наприклад, він побив дружину за хрещення дитини, заперечував проти святкування дня народження дитини і надання дитині подарунків, прийшовши у гості до квартири свідка розповідав ОСОБА_9 , 2016 р.н., що гратися і дружити із сином свідка це погано, бо малий поганий хлопець, зчинив сварку, кричав, нецензурно лаявся, погрожував життю, безпідставно звинувачував хлопчика нібито він зламав руку ОСОБА_9 , хоча це зробив сам обвинувачений і навіть не замітив це, вдарив свідка, вона змушена була звернутися до поліції. В такій психологічній обстановці жила потерпіла, вона беззахисна перед безконтрольністю обвинуваченого та відповідає навіть за те, що в обвинуваченого нема коштів (тому він заперечує проти святкування дня народження дитини), він неадекватна і нереалізована особа, яка приховує це від себе, звинувачуючи всіх навкруги у життєвих невдачах і розвалі сім`ї. При цьому обвинувачений маніпулює дитиною. Фактично він бачиться із дитиною за місцем проживання ОСОБА_5 з тим, щоб знову вчинити сварку, психологічно принизити потерпілу і розтрощити її життя.

Потерпіла ОСОБА_5 розповіла свідку, що 26.01.2019 в продовж дня обвинувачений ОСОБА_6 зі свого мобільного телефону неодноразово телефонував на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 з номером НОМЕР_1 та безпричинно висловлював їй погрози фізичною розправою та побиттям, супроводжуючи усі ці дії безпідставними звинуваченнями у тому, що потерпіла ОСОБА_5 погано доглядає за їх спільною дитиною ОСОБА_10 , 2016 р.н., в ході телефонної розмови обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово висловлювався нецензурною лайкою по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 ;

25.02.2019 обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу із місцем мешканням потерпілої ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_3 в присутності їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_11 , 2016 р.н. - висловлював безпричинні звинувачення, стосовно виховання та догляду за їх спільною малолітньою дитиною, дані звинувачення супроводжувались нецензурною лайкою в сторону потерпілої ОСОБА_5 . Все це чула свідок від потерпілої.

Внаслідок всіх вище вказаних дій ОСОБА_6 - потерпілій ОСОБА_5 було завдано емоційні страждання та пригнічення, а також погіршення психологічного самопочуття, т.я. ОСОБА_6 це погроза для життя малолітньої ОСОБА_9 , 2016 р.н.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_14 - підтвердили пояснення потерпілої ОСОБА_5 та надали показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_12 .

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовому засіданні характеризували обвинуваченого з позитивної сторони, як добру, відповідальну, неконфліктну, цілеспрямовану і справедливу людину, свідки нічого не знали про конфлікти обвинуваченого ОСОБА_6 в сім`ї, його агресію і психологічне та фізичне насильство щодо колишньої дружини. Свідок ОСОБА_15 повідомила судові, що присутня у судовому засіданні щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_9 , 2016 р.н., хоча конфліктів у його сім`ї не було із приводу виховання дитини. Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні повідомив, що присутній при розгляді судом цивільної справи щодо розлучення обвинуваченого і ОСОБА_5 , т.я. його друг не сповістив його щодо існування кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за психологічне та фізичне насильство в сім`ї. Тому суд критично відноситься до даних показань та не приймає їх до уваги, вважає що свідки повідомили суду свої домисли та особисті висновки, а реальних фактів відносно особи обвинуваченого та обставин по справі не знають.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125, ст.. 126-1 КК України по справі доведена і всіма матеріалами справи і кримінального провадження:
- витягом з кримінального провадження №0001687 від 06.11.2018 з правовою кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України, яке внесене до ЄРДР за усним повідомленням про кримінальне правопорушення /а.с.1/,

- рапортом чергового Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області від 06.11.2018 про скоєння злочину, повідомлення про скоєння якого надійшло від ОСОБА_5 /а.с.5/,

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.11.2018, яку зробила ОСОБА_5 /а.с.6/, причому пояснила, що отримала тілесні ушкодження після побиття, яке скоїв ОСОБА_6 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.11.2018, проведеним із потерпілою ОСОБА_5 , яка показала і пояснила, що 06 листопада 2018 року приблизно о 19:30 годині ОСОБА_6 , перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаний момент у обвинуваченого знаходилася його малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він забрав із садочка. Ввечері після роботи ОСОБА_5 прийшла за місцем мешкання чоловіка для того, щоб забрати дитину додому у квартиру по АДРЕСА_3 . Однак, речі дівчинки були мокрими, т.я. обвинувачений їх виправ. Він не хотів, щоб дитина йшла додому із матір`ю. Обвинувачений ОСОБА_6 відмовив матері та не віддавав дитину під приводом того, що одяг дитини мокрий. На даному ґрунті між подружжям виник конфлікт і сварка. Обвинувачений умисно схопив потерпілу за волосся на голові, став нагинати її до підлоги, потерпіла впала на коліна, а обвинувачений наніс ОСОБА_5 два удари кулаком правої руки в область потилиці, в результаті чого потерпілій було спричинено синець на потилиці та спричинені легкі тілесні ушкодження, (а.с.13-20);

- висновком судово-медичної експертизи № 12-19/102/18Д від 08.11.2018 /а.с.54-55/, де вказано, що у потерпілому ОСОБА_5 було спричинено наступне тілесне ушкодження: синець на потилиці, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли утворитися у строк та за обставин,на які вказує потерпіла при проведенні слідчого експерименту;

- витягом з кримінального провадження № 0000083 від 22.01.2019 з правовою кваліфікацією ст.126-1 КК України, яке внесене до ЄРДР за усним повідомленням про кримінальне правопорушення /а.с.57/, з постановою про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень від 18.02.2019 /а.с. 67/;

- рапортом чергового Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області від 22.01.2019 про скоєння злочину, повідомлення про скоєння якого надійшло від ОСОБА_5 /а.с.69/,

- заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 22.01.2019, яку зробила ОСОБА_5 /а.с.70/, причому пояснила, що ОСОБА_6 спричинив відносно неї психологічне і фізичне насилля;

- рішенням Дергачівського райсуду Харківської області від 20.11.2018 про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /а.с.74/,

- копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- листом Служби у справах дітей Дергачівської ДРА Харківської області від 27.11.2018, де вказано про проведення бесіди із ОСОБА_6 про належне виконання батьківських обов`язків щодо дитини та неприпустимість вчинення конфліктів у присутності дітей /а.с.77/;

- аудіозаписами розмов обвинуваченого ОСОБА_6 із потерпілою ОСОБА_5 /а.с.86-87/, які прослухані у судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_6 зі свого мобільного телефону неодноразово телефонував на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 за номером НОМЕР_1 та безпричинно висловлював їй погрози фізичною розправою та побиттям, супроводжуючи усі ці дії безпідставними звинуваченнями у тому, що потерпіла ОСОБА_5 погано доглядає за їх спільною дитиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході телефонної розмови обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово висловлювався нецензурною лайкою по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 ;

- характеристикою обвинуваченого ОСОБА_6 з боку вихователя КЗ «Солоницівська гімназія «Перлина», де вказано, що ОСОБА_6 не має поваги до працівників дитячого закладу, подає поганий приклад для своєї дочки, ніколи не звертає уваги на зауваження працівників дитячого закладу.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразилися в умисному нанесенні легкої тяжкості тілесних ушкоджень, суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України. Також дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд правильно кваліфікує за ст. 126-1 КК України , тобто своїми протиправними умисними діями обвинувачений вчинив домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення фізичного психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
У судовому засіданні не підтвердилася версія обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність його до скоєння злочину щодо спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , т.я. свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили факт умисного нанесення потерпілій даних тілесних ушкоджень, бачили вочевидь дані тілесні ушкодження у потерпілої одразу після їх спричинення, потерпіла одразу розповіла обставини спричинення тілесних ушкоджень, всім свідкам і у судовому засіданні вона розповідала послідовно про одні й ті самі обставини. Послідуючі дії обвинуваченого свідчать про його прямий умисел в спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій, а саме - свідки бачили агресивний неконтрольований психологічний стан ненависті обвинуваченого до дружини уже після конфлікту у будинку по АДРЕСА_1 , тобто у цьому стані обвинувачений і далі о 23:00 годині продовжив з`ясування конфлікту за місцем проживання дружини та малолітньої дитини по АДРЕСА_3 : обвинувачений настільки себе не стримував у агресії і ненависті, що витягнув дружину із машини поліції, де вона давала пояснення щодо попереднього конфлікту, трусив її, штовхав, попередив про побиття вікон в квартирі (хоча напевне знав, що в квартирі спить маленька дитина) та розбив цеглиною вікно, що спричинило шум, гуркіт о пізній порі ночі. Обвинуваченого не спинила навіть та обставина, що він коїть непотріб у присутності наряду поліції, тим більше, що його дії були безпричинними він прекрасно розумів, що маленька ОСОБА_9 , 2016 р.н. знаходиться у матері і о пізній порі спить, а мати нізащо в світі не спричинить своїй дитині будь-якої шкоди.

Тому суд вважає свідчення обвинуваченого спрямованими на ухилення від кримінальної відповідальності і характеризує обвинуваченого як лживу, скритну, вивертку та підступну людину, що маніпулює для своїх особистих психологічних цілей потерпілою і малолітньою дитиною, при цьому розуміючи неадекватність такої ненависті до потерпілої, і відновлюючи повагу до себе за рахунок оточуючих людей, в тому числі і малолітньої дочки.

У судовому засіданні також не підтвердилася версія обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність його до скоєння домашнього насильства щодо потерпілої ОСОБА_5 по епізоду від 21.01.2019, т.я. свідок ОСОБА_12 підтвердила даний факт, бачила вочевидь дані тілесні ушкодження у потерпілої одразу після їх спричинення, потерпіла одразу розповіла обставини домашнього насильства свідку і у судовому засіданні вона розповідала послідовно про одні й ті самі обставини. Спричинення домашнього насильства і виривання волосся на голові у потерпілої - не може бути з боку обвинуваченого необережним, т.я. послідуючі дії обвинуваченого свідчать про його прямий умисел в даних діях. І якби не присутність сусідки обвинувачений знову скоїв би бійку з колишньою дружиною, щоб вирівняти свою самооцінку, почувати себе впевненим власником жінки і дочки, які ніколи не будуть йому заперечувати.

Часткове визнання вини обвинуваченим за ст. 126-1 КК України за епізодами від 26.01.2019 та 25.02.2019 направлене на ухиляння від кримінальної відповідальності. У даному разі суд не вбачає віктимної поведінки потерпілої ОСОБА_5 , яка нібито провокувала обвинуваченого на вчинення злочину. Дані обставини підтвердили прослухані у судовому засіданні аудіо записи, де агресивний обвинувачений настоює на своїй думці, його більше не інтересує думка інших осіб, тим більше потерпілої, з фізичною наявністю якої необхідно рахуватися, тому обвинувачений нецензурно лається, кричить, погрожує потерпілій, неадекватно поводиться. Навпроти потерпілій необхідно дужче підтверджувати свою психологічну самостійність і незалежність від дій і точки зору обвинуваченого, який тиранічно вважає необхідним позбавити потерпілу її власної думки і затвердити своє беззаперечне психологічне верховенство, скривши свою неспроможність у житті і вирішенні сімейних проблем. Тим більше це необхідно потерпілій для виховання малолітньої дитини - дівчинки, яка в майбутньому може вирости непевною, нерішучою особою, яка не зможе захистити себе і свої права та інтереси.

Обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працює за наймом.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також прохання потерпілої не позбавляти обвинуваченого свободи - суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт, за ст.126-1 КК України не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст. 75 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Речові докази по справі аудіо записи розмов обвинуваченого зберігати у матеріалах справи згідно вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді ста двадцяти годин громадських робіт,

його ж визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_17 показання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов по справі відсутній.

Речові докази по справі аудіо записи розмов обвинуваченого зберігати у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1