У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/3426/20
Провадження № 1-кс/210/1233/20

"23" липня 2020 р. Дзержинський райнний суд м. Кривого Рогу в складі :

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю предст. заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ» про повернення майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ» звернувся до суду зі скаргою про повернення майна, посилаючись на те, що 12.06.2020 року в рамках кримінального провадження № 000854 було вилучено майно ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ», а саме 1234 кг. металобрухту та просить його повернути власнику майна.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні та просить його задовольнити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним клопотання задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження №000854 вбачається, що в ході огляду місця події виявлено металобрухт у невизначеній кількості, який постановою слідчого від 12.06.2020 та 17.06.2020 року визнано речовим доказом.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року у накладені арешту на вищевказане майно відмовлено.

Вирішуючи скаргу по суті, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з пункту 5) частини 1 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на їх оскарження визначені в частині ст.303 КПК України, зокрема : пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України, передбачено право на оскарження бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до положень ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст.132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування,ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

За змістом ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Порядок тимчасового вилучення майна визначено ст. 168 КПК України, згідно якої слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 169 КПК України визначено підстави припинення та повернення тимчасового вилучення майна, а саме: таке майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень скаржника, слідчого та прокурора, скаржник вважає себе законним володільцем вилученого під час обшуку майна металобрухту.

При цьому, враховуючи положення ст. 167 та 168 КПК України, вилучене в ході обшуку продукція підпадає під поняття «тимчасового вилучення майна».

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як передбачено ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, арешт на вилучене майно не накладався.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини визначає: «Кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципами міжнародного права».

Оскільки чинним кримінально-процесуальним законодавством встановлені порядок, підстави та строки подання клопотань про арешт майна; визначені ознаки тимчасового вилучення майна (ч. 1 ст. 167 КПК України); підстави повернення такого майна; наявність документів, які підтверджують належність вилученого майна заявнику; відсутність ухвали слідчого судді про арешт майна, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для подальшого утримання 1234 кг. металобрухту, а відповідно скарга підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..ст. 19,41 Конституцією України, ст..ст. 9, 16, 98-100, 160-169, 171-173, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ» про повернення майна - задовольнити.

Зобов"язати слідчого СВ Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області , в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 000854 повернути ТОВ «АЛЬФАМЕТАЛСТІЛ» 1234 кг. металобрухту.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1