"05" січня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
28.12.2020 року до суду надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
30.08.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто вимагання, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, або вчинене організованою групою, або поєднане із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження.
Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, за попередньою змовою у групі з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в період часу з весни 2020 по серпень 2020, вимагали передачу чужого майна, а саме грошових коштів в розмірі 100 000 доларів США, з погрозою насильства та вбивства близького родича потерпілого ОСОБА_7 (особа зі зміненими анкетними даними), що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №218122663 від 28.07.2020р. та Довідки КП «ХМ БТІ» № 21/100 від 03.08.2020р., ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . В приватизації вище вказаної квартири брали участь: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.01.2007 року.
Слідчий, посилаючись на вимоги ст. 170 КПК України, з метою можливої конфіскації майна, просить накласти арешт на вказане майно.
Слідчий до судового засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, просила задовольнити клопотання.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, клопотання слідчого про арешт майна, розглядається без повідомлення власника майна.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання слідчого приходить до висновку про необхідність повернення даного клопотання прокурору для усунення недоліків з наступних підстав.
30.08.2020р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Так, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення за яке законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Проте, всупереч п. 3 ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначено відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Крім того, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не зрозуміло, який вид арешту майна (у вигляді заборони або обмеження права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) слідчий просить застосувати в даному випадку.
П. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Ч. 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно інформаційної довідки з КП «ХМ БТІ» № 7551/0408/20 від 03.08.2020р., підозрюваному ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить 21/100 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, 21/100 частини зазначеної квартири належить ще на праві спільної сумісної власності - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.01.2007 року.
Звернувшись з клопотанням про арешт майна, сторона обвинувачення, посилаючись на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, просить накласти арешт на всю квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
Проте, стороною обвинувачення не надано даних щодо належності певної частки підозрюваному ОСОБА_4 в зазначеній квартирі, що позбавляє слідчого суддю прийняти рішення за клопотанням.
Накладення арешту на квартиру в повному обсязі порушить право інших власників квартири.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Так, не конкретизація майна, об`єктивно позбавляє слідчого суддю можливості надання судження доцільності його арешту для досягнення дієвості кримінального провадження у відповідності до ч.1 ст.131 КПК України та унеможливлює доведення слідчим того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та що може бути виконане завдання для виконання якого слідчий звертається із клопотанням.
Вказані підстави позбавляють слідчого суддю в повній мірі дослідити докази, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та прийняти рішення по справі.
Відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З урахуванням викладеного, клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків у строк 72 години.
Слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити прокурору право звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, відповідно до вимог ст. 171 КПК України у встановленому порядку.
На підставі викладеного і керуючись ст. 170-172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1