ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/4356/15-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3556/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , з участю представника потерпілої ОСОБА_9 , без участі потерпілої ОСОБА_10 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої та захисника обвинуваченого на вирок Харківського районного суду Харківської області від 23.09.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 23.09.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернова Чугуївського району Харківської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працевлаштований, неодружений, має малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не засуджений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироку законної сили та взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання з 23.09.2020 року.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 р.) та зараховано в строк відбування покарання - строк попереднього ув`язнення з 05.07.2015 року до 30.08.2019 року та з 23.09.2020 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_7 суму моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн., суму матеріальної шкоди у розмірі 5660 (п`ять тисяч шістсот шістдесят) грн., суму витрат на правову допомогу у розмірі 400 (чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи у сумі 1104 (одна тисяча сто чотири) грн. 84 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку, у ніч з 04.07.2015 року на 05.07.2015 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вступив у словесний конфлікт зі своїм знайомим ОСОБА_12 .

В ході конфлікту, на ґрунті та з мотиву раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення смерті потерпілому ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у вказаному будинку, схопив зі столу в приміщенні кухні кухонний ніж та взявши його правою рукою в одній з кімнат будинку (в якій саме кімнаті встановити не надалось можливим) умисно наніс не менше одинадцяти ударів у різні частини тіла ОСОБА_12 , в тому числі в життєво важливі органи, спричинивши проникаючі колото-різані порання в результаті яких останній помер. Після цього, з метою приховування злочину, ОСОБА_7 узяв вказаний ніж та покинув місце вчинення злочину.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження: проникаюча колото-різана рана лівої половини грудної клітини з гемотораксом (2300 мл.), що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя; непроникаючі колото-різані рани лівої бокової поверхні тулуба та спини, колото-різані рани лівого плеча із пошкодженням м`язів та малих кровоносних судин, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Причиною смерті потерпілого ОСОБА_12 стало колото-різане поранення грудної клітини, проникаюче у плевральну порожнину з пораненням середостіння, легеневої тканини, бронхів і кореня лівої легені, що спричинило крововтрату та геморагічний шок (т.3 а.с.114-120).

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості й ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі (т.6 а.с.140).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вина обвинуваченого повністю доведена матеріалами кримінального провадження, однак суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю заперечував, скоїв особливо тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, не має стійкий соціальних зв`язків, а також судом не враховано думку потерпілої, яка наполягала на максимальному покаранні.

Вказаний вирок також був оскаржений потерпілою ОСОБА_10 , яка в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі (т.6 а.с. 134-135).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що, на її думку, суд не врахував, що при повній доведеності вини ОСОБА_7 він свою провину не визнав, не розкаявся, не попросив вибачення, хоча свої діями позбавив життя її сина. Тому вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Не погодившись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, узгоджену з обвинуваченим, й просить скасувати вирок суду та обраний відносно нього запобіжний захід, закрити провадження (т.6 а.с.124-133).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що:

-суд не надав оцінки протиріччям між обвинувальним актом та фактичними обставинами справи, зокрема, в частині місця де помер потерпілий;

-механізм заподіяння тілесних пошкоджень органом досудового розслідування не встановлювався, слідчий експеримент за участі ОСОБА_7 , із залученням судового медика, не проводився;

-на місці події були виявлені та вилучені 4 стакани та 4 чашки, проте вони не піддавалися експертному дослідженню, з метою виявлення біологічних слідів осіб, які з них пили. При цьому потерпіла ОСОБА_10 в своїх показах вказала, що на передодні вбивства ОСОБА_12 все ретельно прибрала в кухні, не митого посуду не було, а свідок ОСОБА_14 засвідчив, що ОСОБА_12 в період часу з 23:00 до 23:30 год. приходив до нього за грошима та повідомив, що у нього вдома «кодло» і вони вживають спиртні напої. Суд, не звернув увагу на те, що орган досудового слідства не встановив осіб, які були в будинку потерпілого в ніч його вбивства;

-суд не дав оцінку показам свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що бився з потерпілим. На думку сторони захисту, в ОСОБА_15 вбачається мотив на вбивство ОСОБА_12 ;

-при дослідженні речових доказів в судовому засіданні з`ясувалося, що всі докази були опечатані печаткою експерта, окрім ножа, хоча він також був на експертному дослідженні. Крім того, у всіх процесуальних документах вказано колір рукоятки ножа білий, а в судовому засіданні досліджували ніж із жовтою ручкою;

-по справі проведено ряд судових експертиз, які суд поклав в основу обвинувального вироку, хоча насправді вони доводять непричетність ОСОБА_7 . Так, на змивах з рук обвинуваченого, а також в піднігтьовому вмісті з обох його рук слідів крові не виявлено; на одязі потерпілого, а також на місці події відсутня кров обвинуваченого; на одязі обвинуваченого слідів крові ОСОБА_12 не виявлено;

-відеозапис, складений під час огляду місця події та вилученні ножа від 05.07.2015 року, є неналежним та недопустимим доказом, так як в справі міститься не оригінал технічного носія, на який здійснювалась фіксація;

-присутність ОСОБА_7 в помешканні потерпілого в період часу з 21:00 до 23:00 год. не свідчить, що саме він скоїв вбивство, так як згідно висновку експерта смерть настала в проміжок часу з 01:00 по 03:00 год. ночі;

-до ОСОБА_7 застосовувалися недозволені методи дізнання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити та закрити провадження на підставі недоведеності вини ОСОБА_7 .

Вказав, що свідок ОСОБА_14 засвідчив, що потерпілий пізно вночі приходив до нього за грошима й повідомив, що в його будинку перебуває компанія осіб та вони вживають спиртні напої, а на ранок свідок дізнався про вбивство ОСОБА_12 . Свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що напередодні бився з потерпілим, тому захисник вважає, що в нього був мотив на убивство.

Крім того, на думку захисника, про наявність сторонніх осіб в будинку потерпілого свідчать вилучені під час обшуку 4 чашки та 4 стакани, а також 7 недопалків сигарет.

Речовий доказ ніж, на якому не знайдено ні відбитків пальців, ні слідів крові обвинуваченого, не підтверджує його причетності до вбивства. Крім того, у всіх процесуальних документах (вилучення, огляду та ін.) зазначено ніж з рукояткою білого кольору, а в судовому засіданні досліджувався ніж з жовтою ручкою.

Заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу свого захисника й заперечував свою причетність до вбивства потерпілого. Вказав, що близько 20:30-21:00 год. 04.07.2015 року він разом з потерпілим ОСОБА_12 прийшли до нього додому, де розпивали спиртні напої, інших осіб в будинку не було. Між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_12 витягнув шнурок з кофти обвинуваченого та намагався душити його, заламував палець, а потім схопив ножа. ОСОБА_7 злякався, вихопив ніж і втік. Зупинився біля паркану магазину, де присів та заснув. Прокинувся коли вже світало, в його руках був ніж, він встромив його там же в землю і пішов.

Крім того вказав, що на стадії досудового слідства до нього застосовувалися недозволені методи дізнання та чинився психологічний тиск.

Прокурор заперечувала проти апеляційних вимог захисника обвинуваченого, просила залишити їх без задоволення, вказавши, що судовий розгляд проведено з повним дослідженням всіх доказів по справі; вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. З приводу застосування до обвинуваченого недозволених методів дізнання вказала, що прокуратурою області проведено перевірку за даним фактом, провадження закрито і вказане рішення ОСОБА_7 не оскаржив, тому вважає вказаний довід обвинуваченого надуманим.

Разом з тим, просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, при цьому вказала, що призначене судом покарання є занадто м`яким та не відповідає особі обвинуваченого та характеру вчинених дій.

Представник потерпілої ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 та прокурора. Вказав, що вирок суду є законним та вмотивованим, вина ОСОБА_7 доведена належними та допустимими доказами. Потерпіла не погоджується з вироком суду лише в частині призначеного обвинуваченому покарання, вважає його надто м`яким й просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, заяв чи клопотань не надала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, позицію представника потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині обґрунтованості засудження обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України, дотримання при розгляді кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону та правильності призначення покарання.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні злочину не визнав та пояснив, що дійсно 04.07.2015 року в період часу між 20:00 та 21:00 він разом із ОСОБА_12 йшли до нього додому. Дорогою останній зустрівся та поспілкувався зі своєю сестрою, зятем, вдома посварився зі своєю матір`ю. Коли мати пішла, вони з ОСОБА_12 залишились та випили горілки, сиділи на кухні та спілкувались. ОСОБА_12 вже був сильно на підпитку, розповідав як відбував покарання, приймав участь у бійках, потім несподівано начебто схопив обвинуваченого за ногу і почав заламувати пальці, потім вхопив за шнурок на футболці обвинуваченого і став погрожувати повісити його тут на трубі. Обвинувачений відштовхнув ОСОБА_12 , відійшов, задав питання щодо бажаності подальшого його перебування у будинку і побачив, як ОСОБА_12 узяв зі столу ніж та повернувся до обвинуваченого.

Далі ОСОБА_7 пояснив, що побачивши в руці потерпілого ніж, він вихопив його, вибіг з будинку в сторону городу, перестрибнув через паркан на вулицю і побіг до магазину, де присів відпочити і заснув.

Вранці прокинувся і побачив в руці зажатий ніж, який стискав майже за лезо. Ножа встромив в землю біля забору, де сидів і пішов до знайомого. Той вдома був відсутній і коли вже йшов додому був зупинений дільничним.

Інспектор запропонував сісти в автомобіль, щоб підвезти і дорогою задавав питання щодо вчорашнього відпочинку в будинку ОСОБА_12 та щодо пропажі насосів.

Зупинились біля будинку ОСОБА_12 . Там відбувалась якась метушня: мати ОСОБА_12 плаче, міліція присутня.

Потім приїхали до місця проживання обвинуваченого, де він переодягнувся, речі у яких був напередодні склав у пакунок.

Приїхали до міліції, де обвинуваченого допитували з приводу пропажі насосів, а потім співробітники міліції погрожували йому фізичною розправою, вчиняли моральний тиск і ОСОБА_7 обмовив себе у скоєнні злочину і показав де заховав ніж.

Вказав, що не вбивав ОСОБА_12 . Не заперечував, що напередодні декілька днів вживав алкогольні напої, в тому числі випивали компанією в будинку ОСОБА_12 , вдома не ночував.

Проте, незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши всі докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема, показаннями:

- потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що ОСОБА_12 - її син. Напередодні він переніс операцію і 04.07.2015 року вона декілька разів приходила до нього до дому за адресою: АДРЕСА_2 , але не застала сина. Потім, ближче до вечора, зайшла в будинок та побачила, що там хтось випивав. Усе прибравши, виходила з будинку і повернувся син. Вона на сина насварилась і він вийшов на вулицю, де з дитиною гуляли дочка та зять, які її заспокоїли і вона пішла додому. На наступний ранок їй повідомили, що сина вбито, а дочка повідомила, що ввечері, коли вона сварилась на сина, в кущах ховався ОСОБА_7 ;

- свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 04.07.2015 року ввечері близько 22:00, вона гуляла з дитиною та чоловіком на вулиці і бачила як до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , йшов її брат ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , який в руках тримав прозорий пакет з пляшкою горілки та цигарками всередині. Вони були в стані алкогольного сп`яніння і свідок почала сварити брата та попередила, що вдома мати і буде на нього також сваритись.

Тоді ОСОБА_12 наказав обвинуваченому сховатись у кущах, в цей же час з будинку вийшла мати ОСОБА_10 та почала дорікати сину щодо його поведінки. Свідок з чоловіком заспокоїли матір і та пішла додому, після чого ОСОБА_7 вийшов з кущів і разом з ОСОБА_12 пішов до останнього додому.

А вже вранці близько 09:00 вони з чоловіком знайшли ОСОБА_12 мертвим в будинку на дивані, чоловік викликав міліцію, пізніше побачила ОСОБА_7 і він в її присутності сказав, що речей він не брав, а ОСОБА_17 , це він;

- свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що 04.07.2015 року ввечері близько 21:30, він разом з дитиною та дружиною ОСОБА_16 гуляли на вулиці і він бачив як до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , йшов брат дружини ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , який в руках тримав прозорий пакет з пляшкою горілки та цигарками всередині. Вони були в стані алкогольного сп`яніння і дружина почала сварити брата та попередила, що вдома мати, тоді ОСОБА_12 наказав обвинуваченому сховатись у кущах, в цей же час з будинку вийшла мати ОСОБА_10 та почала дорікати сину щодо його поведінки. Вони з дружиною заспокоїли матір і та пішла додому, після чого ОСОБА_7 вийшов з кущів і разом з ОСОБА_12 пішов до останнього додому. Крім них двох він нікого більше не бачив.

А вже вранці наступного дня близько 09:00 він покликав ОСОБА_12 , але той не відповів, вони з дружиною зайшли в будинок, знайшли потерпілого мертвим в будинку на дивані і свідок викликав міліцію;

- свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що у 2015 році обіймав посаду дільничного інспектора і йому 05.07.2015 року від чергового райвідділу надійшло повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_2 , виявлений труп ОСОБА_12 з ознаками насильницької смерті. До місця події виїхала слідчо-оперативна група, а він розшукував ОСОБА_7 , оскільки мала місце інформація, що напередодні його бачили разом з убитим ОСОБА_12 . Зустрів він ОСОБА_7 в центрі селища, що за метрів 500 -700 від місця проживання ОСОБА_12 , забрав і привіз до будинку ОСОБА_12 , де передав обвинуваченого слідчо-оперативній групі.

Приблизно через годину, ОСОБА_7 в його присутності, з власної ініціативи, без фізичного та психологічного примусу, показав співробітникам на той час міліції, на перехресті вулиць Польовій та Кірова, місце де він сховав ніж і праворуч під огорожею, в траві, був виявлений встромлений в землю ніж;

- свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 04.07.2015 року, він разом з обвинуваченим, ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 приблизно до обіду розпивали спиртні напої, потім приїхали батьки і забрали його додому, вранці наступного дня йому подзвонив ОСОБА_22 та повідомив, що вбито ОСОБА_12 і свідок прийшов за місцем проживання потерпілого, де побачив ОСОБА_7 , який на його питання «За що?», повідомив, що ОСОБА_12 накинув йому на шию шнурок і почав душити;

- свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що 04.07.2015 року він разом з обвинуваченим, ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_15 майже цілий день розпивали спиртні напої, потім ОСОБА_15 автомобілем забрали батьки і свідок теж пішов додому, а вранці наступного дня дізнався про смерть ОСОБА_12 ;

- свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що 04.07.2015 року разом з ОСОБА_12 , обвинуваченим, ОСОБА_21 та ОСОБА_15 розпивали спиртні напої, випили дуже багато, потім ОСОБА_15 забрали батьки, свідок і ОСОБА_21 теж через деякий час пішли додому, а наступного дня свідок дізнався, що ОСОБА_12 вбито;

- свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що влітку 2015 року, точніше він не пам`ятає в період часу з 22:00 до 24:00 до нього приходив ОСОБА_12 і приносив якісь речі, просив гроші та пояснив, що в нього вдома відпочиває компанія і потрібні кошти. Він дав ОСОБА_12 50 грн. на придбання алкоголю і той пішов. На наступний день йому стало відомо, що ОСОБА_12 було вбито. Обвинуваченого свідок знає з першого класу школи і може охарактеризувати його як людину без волі. З ОСОБА_12 також знайомий і йому відомо, що той вживав наркотичні засоби;

- судового експерта ОСОБА_23 , який підтвердив, що потерпілому було нанесено одинадцять ножових поранень; удари наносились усі одночасно або через невеликий (у 1-2 хв.) проміжок часу, з достатньою силою в область тулуба, у напрямку зліва, а удари по кінцівках наносились з меншою силою і встановити їх послідовність не є можливим; за характером тілесних ушкоджень потерпілий при нанесенні ударів знаходився у лежачому положенні на правому боці, але не виключається, що він закривався від ударів лівим плечем, зазначив, що на отримані ушкодження організм потерпілого відреагував геморагічним шоком і в цей момент протягом 1 хв., поки йшов внутрішній витік крові, потерпілий міг недалеко пересуватись, вчиняти певні дії, потім настала смерть. Також вказав, що бризок крові могло і не бути, оскільки пошкоджені внутрішні артерії кровоносних сосудів і потерпілий був одягнений у футболку, а з урахуванням певних обставин, наприклад характеристика металу леза ножа, то на ньому біологічні сліди (кров) могли і не залишитись.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні об`єктивно підтверджується ще й наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 05.07.2015 року та фототаблицею до нього (т.1 а.с. 12-27);

- висновком експерта № 234-Чт/15 від 25.08.2015 року (т.1 а.с. 117-122);

- лікарським свідоцтвом про смерть №234-4і/15 від 06.07.2015 року (т.1 а.с. 23);

- протоколом від 05.07.2015 року огляду місця події та фототаблицею до нього (т.1 а.с. 29-31);

- протоколом від 12.09.2015 року пред`явлення речей для впізнання з фототаблицею до нього (т.2 а.с.8-11);

- висновком судової медично-криміналістичної експертизи за №118МК-С/15 від 09.09.2015 року (т.1 а.с. 228-231);

- висновком судово-медичної експертизи №732-Ц/2015 від 22.07.2015 року (т.1 а.с. 159-160);

- висновком експерта №398-Ис/15 від 29.07.2015 року (т.1 а.с. 207-208);

- висновком експертизи №393-Ис/15 від 23.07.2015 року (т.1 а.с. 214-215);

- висновком судово-медичної експертизи №213-Ч/15 від 07.07.2015 року (т.1 а.с. 138);

- висновком експертизи №733-Ц/15 від 13.08.2015 року (т.1 а.с. 166-169).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, вважаючи їх такими, що підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких були прийняті вказані рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого їх не спростовують.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений та потерпілий спільно розпивали спиртні напої, між ними виникла сварка у зв`язку із діями потерпілого, який висмикнув з одягу обвинуваченого декоративний шнурок, накинув його на шию обвинуваченого і погрожував задушити, що визнав у судовому засіданні і сам обвинувачений.

Такі ж пояснення дав обвинувачений і в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в цій ситуації обвинувачений і заподіяв потерпілому тілесні ушкодження.

Саме на такі, дії потерпілого, обвинувачений кухонним ножем наніс потерпілому тілесні ушкодження, залишив будинок, а ніж забрав з собою, відійшов від будинку потерпілого на відстань, сховав ніж.

В подальшому добровільно показав місце знаходження ножа.

Таким чином, судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за вищевказаними обставинами, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

Поряд з тим, надаючи оцінку апеляційним доводам захисника щодо наявності протирічь між обвинувальним актом та фактичними обставинами в частині місця де помер обвинувачений, колегія суддів зазначає наступне.

Суд касаційної інстанції в своїй ухвалі від 03.10.2017 року (т.5 а.с. 48-50) за результатами касаційного розгляду даної справи вказав на не з`ясування в обвинувальному акті місця, де було вчинено злочин та мотив вбивства, тобто ВССУ звернув увагу на неточність формулювання обвинувачення.

У зв`язку з цим, прокурором Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області 08.04.2020 року прийнято рішення викласти обвинувачення стосовно ОСОБА_7 в новій редакції із зазначенням, що ОСОБА_7 діяв з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим, які виникли під час конфлікту в будинку ОСОБА_24 , розташованого по АДРЕСА_2 в одній із кімнат, в якій саме органом досудового слідства встановити не вдалося (т.6 а.с. 61-65).

Вказані фактичні обставини справи були підтверджені в судовому засіданні першої інстанції і визнані судом доведені, про що зазначено в мотивувальній частині вироку, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими.

Стосовно тверджень захисника, що органом досудового слідча не проводився слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_7 на предмет встановлення механізму заподіяння тілесних ушкоджень, а також щодо не проведення експертного дослідження на предмет виявлення біологічних слідів на вилучених з місця події предметів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.92, частин 1, 3 ст.93 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України слідчий та прокурор є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Таким чином, у відповідності з вказаними положеннями КПК України слідчим та прокурором було проведено слідчі дії, які вони вважали необхідними для досягнення цілей кримінального провадження, а судом досліджені та оцінені докази, які були надані сторонами кримінального провадження.
Клопотань про проведення додаткових слідчих дій на стадії досудового розслідування кримінального провадження, скарг на дії слідчого та прокурора сторона захисту не заявляла.

Перевіряючи версію захисника обвинуваченого щодо перебування в будинку ОСОБА_12 в ніч вбивства інших осіб, а відтак не причетності ОСОБА_7 до смерті потерпілого, колегія суддів встановила наступне.

Під час огляду місця події 05.07.2015 року, а саме будинку АДРЕСА_2 , в якому проживав та був знайдений вбитим ОСОБА_12 , на столі в кухні було виявлено та вилучено 4 рюмки та 4 чашки, 2 бутилки, 3 ножа. При цьому, сліди пальців рук були виявлені та відкопійовані на три липкі стрічки лише на 1 рюмці, баклажці, та 1 чашці (т.11 а.с.12-27). За результатами проведеної дактилоскопічної експертизи №155 від 11.07.2015 року, вилучені під час огляду місця події, сліди рук виявилися не придатними для ідентифікації особи (т.1 а.с. 129-134).

Однак, колегія суддів вважає, що покази потерпілої ОСОБА_10 стосовно того, що вона все прибрала в кухні і не митого посуду не було, цілком узгоджуються із матеріалами кримінального провадження, а саме - протоколом огляду місця події, згідно якого відбитки пальців знайдено лише на чашці та рюмці, тобто іншим посудом не користувалися.

У своїх показах ОСОБА_10 не конкретизувала де саме знаходився перемитий посуд, а тому її свідчення не спростовують той факт, що в будинку перебували лише ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .

При цьому покази свідка ОСОБА_14 суд першої інстанції правильно прийняв як доказ, тому що він підтвердив, що потерпілий ОСОБА_12 дійсно приходив до нього і просив гроші на спиртне, яке потім потерпілий придбав і разом з обвинуваченим ОСОБА_7 розпивали у нього вдома.

З приводу перебування інших осіб у ОСОБА_12 вдома, свідок ОСОБА_14 особисто їх не бачив у будинку потерпілого, а тому посилання захисника на ту обставину, що в ніч вбивства з ОСОБА_12 були інші особи, свідок ОСОБА_14 не підтвердив, не зазначив їх кількості та імен, так як сам їх не бачив.

При цьому колегія суддів бере до уваги покази самого обвинуваченого ОСОБА_7 , дані ним як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, згідно яких 04.07.2015 року приблизно о 20:00 чи 21:00 год. вони разом із ОСОБА_12 прийшли до нього додому та були удвох, де вживали спиртні напої, що свідчить про відсутність сторонніх осіб за адресою проживання ОСОБА_12 , а відтак твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до вбивства потерпілого, колегія суддів розцінює як спробу уникнути від відповідальності або як обрану тактику захисту.

Стосовно посилання захисника на той факт, що із 7 недопалків, вилучених з місця події, лише 2 сигарети міг курити потерпілий ОСОБА_12 , а решту інша особа (не потерпілий і не обвинувачений), що на думку захисника, є свідченням того, що в будинку перебували інші невстановлені особи, колегія суддів зазначає, що вказана обставина не спростовує встановленні обставини справи, оскільки відповідно до висновку експерта №733-ц/15 від 13.08.2015 р. не виключена можливість використання сигарет декількома особами, що призвело до змішування слідів слини, яка могла належати потерпілому і обвинуваченому (т.1 а.с. 166-168).

Колегією суддів, під час підготовки справи до слухання, були досліджені технічні записи судових засідань й встановлено, що в мотивувальній частині вироку покази свідка ОСОБА_15 , викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчинення злочину, вказані показання є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Так, в судовому засіданні 08.07.2019 року було допитано свідка ОСОБА_15 , який повідомив суду, 04.07.2015 року, він разом з обвинуваченим, ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 приблизно до обіду розпивали спиртні напої, потім приїхали батьки і забрали його додому, вранці наступного дня йому подзвонив ОСОБА_22 та повідомив, що вбито ОСОБА_12 і свідок прийшов за місцем проживання потерпілого, де побачив ОСОБА_7 , який на його запитання «За що?», повідомив, що ОСОБА_12 накинув йому на шию шнурок і почав душити.

Про те, що між свідком та ОСОБА_12 був конфлікт і бійка через те, що останній намагався зґвалтувати сестру ОСОБА_15 , як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник, свідок не повідомляв, що підтверджується аудіозаписом фіксування судового засідання (т.5 а.с. 244).

Разом з тим свідок ОСОБА_15 давав свої показання в суді першої інстанції під присягою, з дотриманням усіх правил допиту, в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити йому запитання та спростовувати його доводи, об`єктивних підстав не довіряти їм колегія суддів не вбачає, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини ОСОБА_7 цими показаннями не встановлено.

Припущення захисника, що саме у ОСОБА_15 був мотив на вбивство потерпілого ОСОБА_12 не знайшли свого підтвердження. Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій пред`явлено обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Стосовно апеляційного доводу захисника, що в судовому засіданні досліджувався не той ніж, що був виявлений та вилучений під час огляду місця події 05.07.2015 року, оскільки він мав жовту рукоятку, замість білої, як вказано у всіх процесуальних документах, а також даний речовий доказ був опечатаний печаткою слідчого, хоча був на експертному досліджені, колегія суддів зазначає наступне.

05.07.2015 року під час проведення огляду місця події, ОСОБА_7 добровільно вказав на місце, де він залишив ніж. Вказану слідчу дії зафіксовано протоколом, складеним в присутності понятих та за участі спеціаліста ОСОБА_25 , а також зафіксовано на відео. Згідно протоколу огляду місця події ніж мав довжину 23 см. та білу рукоятку.

В присутності учасників даної слідчої дії, ніж було поміщено та упаковано в експертний пакет 0403263 (т.1 а.с. 29-32).

Згідно висновку експерта №732-ц/2015, на дослідження був наданий спеціалізований пакет для пакування речових доказів, без порушення цілісності упаковки. При цьому експерт вказав, що рукоятка ножа прямокутної форми жовтувато-білого кольору, поверхня якого забруднена присохлим жироподібним накладенням жовто-помаранчевого кольору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рукоятка ножа має сліди тривалої вживаності і тому білий колір рукоятки, в залежності від оточуючого освітлення та індивідуальних особливостей особи, що оглядає предмет, може бути сприйнятий як жовтуватий, сіруватий чи інший відтінок білого.

Після завершення проведення експертизи вказаний речовий доказ був опечатаний біркою ХОБСМЕ, що підтверджується протоколом огляду предметів від 11.09.2015 року та фототаблицею до нього (т.1 а.с. 240-246).

12.09.2015 року проводилася слідча дія пред`явлення речей для впізнання (т.2 а.с. 8-11), у зв`язку з чим пакунок з ножем був відкритий, а по завершенню слідчої дії опечатаний печаткою слідчого, тому порушень під час збирання та зберігання речових доказів, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів вважає доведеним, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені кухонним ножем, що був вилучений при огляді місця події за участі обвинуваченого та досліджений судом, оскільки потерпіла впізнала ніж як такий, що був у користуванні її сина і за висновками експерта, саме цим ножем могли бути спричинені тілесні ушкодження потерпілому.

З приводу тверджень сторони захисту про відсутність на лезі ножа слідів крові, то згідно з пояснень судового експерта з урахуванням певних обставин, наприклад характеристика металу леза ножа, то на ньому біологічні сліди (кров) могли і не залишитись.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи у обвинуваченого мали місце тілесні ушкодження, в тому числі різана поверхнева рана 3-го пальця правої кисті, що виникла у результаті впливу по типу ковзання предмету, який має ріжучі властивості, вказані пошкодження могли утворитись в період 04.07.2015 року - 05.07.2015 року, і обвинувачений не виключав отримання цих тілесних ушкоджень при стисканні леза ножа.

Однак, за результатами судової експертизи №732-ц/2015 від 22.07.2015 р. на лезі ножа слідів крові не виявлено, а на рукоятці знайдено сліди крові, але їх було так мало, що визначити видову приналежність не виявилось можливим. Одночасно, ОСОБА_7 підтвердив в суді, що він тримав ніж, разом з ним покинув будинок потерпілого, а потім встромив його в землю. Колегія суддів приходить до висновку, що цілком вірогідно, що коли ОСОБА_7 встромив ніж у землю, він тим самим видалив на ньому кров.

Посилання сторони захисту на відсутність на одязі обвинуваченого слідів крові, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки експерт вказав, що у потерпілого пошкоджені внутрішні артерії кровоносних сосудів, тому бризок крові могло і не бути, до того ж потерпілий був у одязі, який затримував крововилив.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, за обставин, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Оцінюючи доводи захисника та пояснення обвинуваченого, що до нього з боку співробітників міліції застосовувались заборонені заходи впливу, тому на досудовому слідстві він себе обмовляв, колегія суддів ставиться критично, оскільки постановою старшого слідчого Прокуратури Харківської області від 28.08.2018 року кримінальне провадження №0000667 від 14.06.2018 року за ч. 2 ст. 365 КК України, внесене до ЄРДР за повідомленням про вчинення щодо ОСОБА_7 неправомірних дій - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (т.5 а.с. 71-72).

Також, слід зазначити, що Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивно і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, логічним є те, що ОСОБА_7 та його захисники, як зацікавлені особи мали прагнути скористатися своїм правом на оскарження дій працівників органів досудового розслідування, у разі дійсного порушення прав обвинуваченого, чого останні впродовж тривалого часу не зробили з невідомих суду причин. Вищевказані обставини свідчать про відсутність у сторони захисту реального бажання донести до суду факти можливого застосування до ОСОБА_7 насильства, що на думку апелянта, мало місце під час проведення досудового розслідування.

Щодо інших доводів апеляційних скарг, які, на думку апелянтів, є підставами для скасування вироку районного суду, колегія суддів ураховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційної скарги захисника є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, колегія суддів не дає таким доводам окремої оцінки.

Вирішуючи питання стосовно правильності призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_10 щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не знаходять свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримуючись вказаних вимог, суд першої інстанції, під час призначення покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий; дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений і не притягався до кримінальної відповідальності; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; не працевлаштований; не одружений; має малолітню дочку; за місцем проживання характеризується посередньо; свою вину заперечував.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

З урахування викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочину, ставлення обвинуваченого до фактично вчиненого, районний суд визнав за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах ч.1 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі. При цьому, визначений розмір покарання не є мінімальним згідно санкції даної статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Крім того, такі апеляційні доводи прокурора та потерпілої про необхідність призначення більш суворого покарання у вигляді 15 років позбавлення волі ставлять під сумнів дискреційні повноваження суду. Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання, в тому числі і в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів керується правовими висновками Верховного Суду, зазначеними у постанові від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин, зі змісту апеляційних скарг прокурора та потерпілої, вбачається, що вони фактично порушують питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом дискреційними повноваженнями.

Отже, апеляційні вимоги прокурора та потерпілої про ухвалення нового вироку та призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, з урахуванням вищенаведених обставин, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер.

Стосовно апеляційних доводів прокурора та потерпілої про те, що судом першої інстанції не враховано дані про особу обвинуваченого, то судом першої інстанції такі обставини враховані з достатньою повнотою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду є обґрунтованим, а призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів не встановила. Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при доведеності вини та призначенні обвинуваченому покарання, в апеляційних скаргах прокурора, потерпілої та захисника обвинуваченого, не наведено.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку і задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 23.09.2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4