Справа №295/6643/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі подання заступника начальника Богунського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Житомирській області про звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, -

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника Богунського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Житомирській області звернувся в суд з поданням про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання в якому зазначив, що за період іспитового строку та перебування на обліку останній порушив обов`язок покладений на нього вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 05.07.2013р., а саме 01.09.2014р. змінив місце навчання не повідомивши уповноважений орган з питань пробації. В подальшому обов`язків суду не порушував, до адміністративної відповідальності не притягувався. 05.09.2013р. ОСОБА_3 під час іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185КК України. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 19.12.2019р. дане кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Оскільки іспитовий строк закінчився 05.07.2015р. орган пробації просить звільнити ОСОБА_3 від покарання.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд подання, яке підтримав, за його відсутності.

Засуджений в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду подання.

Прокурор вважає, що подання органу пробації не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 під час іспитового строку вчинив новий злочин, передбачений ч.1 ст.185КК України. Ухвалою суду це кримінальне провадження було закрито на підставі ст.49КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, що є закриттям з нереабілітуючих підстав. А так як ОСОБА_3 не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження, він де факто визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.185КК України.

Дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 05.07.2013 ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.307, 69, ч.1 ст.309,70КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75,104КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені відповідно до ст.76КК України обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, навчання.

Як вбачається з розпорядження Корольовського районного суду м. Житомира вирок набрав законної сили 27.08.2013, а 05.09.2013 копія вироку та розпорядження про його виконання надійшли до Богунського районного підрозділу Житомирського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області.

За період перебування на обліку у Богунському РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області засуджений ОСОБА_3 порушив обов`язок покладений на нього вироком суду, а саме 01.09.2014р. змінив місце навчання не повідомивши про це уповноважений орган з питань пробації. В подальшому обов`язків суду не порушував.

Як встановлено судом, за час перебування на обліку в органі пробації ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не притягувався.

10.09.2013 відносно ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження №002877 за його обвинуваченням за ч. 1 ст. 185 КК України за вчинення злочину, яке ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2019 закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Обвинувальний вирок щодо нього не ухвалювався.

Згідно ст.370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Згідно ст.8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії.

Статтею 64 Конституції України закріплено, що конституційні права, свободи людей і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та, які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст.19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде доведена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.

У рішенні Конституційного суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 визначено, що сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнавати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її вину не буде визнано судом у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили. А кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду.

Крім цього, відповідно до роз`яснень у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності (у тому числі і на підставі ст. 49 КК України) - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому КПК України. Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 284 КПК (в редакції від 2012 року) таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Згідно вимог ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що ОСОБА_3 під час іспитового строку після зміни місця навчання про що неповідомив орган пробації, більше обов`язків покладених на нього судом не порушував, до адміністративної відповідальності не притягувався, обвинувальний вирок щодо нього не ухвалювався, іспитовий строк закінчився 05.07.2015, тому подання підлягає до задоволення, а ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Керуючись ст.78КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира звільнити від покарання призначеного вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 05.07.2013 року в зв`язку зі спливом іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1