Провадження № 274/4090/19
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/330/20

І м е н е м У к р а ї н и
02.10.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/4090/19 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з вищою юридичною освітою, не одруженого, зі слів маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час експедитора ТОВ "Галафарм", на час подій радіотелефоніста-лінійного наглядача військової частини польова пошта НОМЕР_1 , рядового, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 407 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаді радіотелефоніста-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира восьмої гарматної самохідно-артилерійської батареї третього гарматного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , в порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, статей 1-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 4, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду 04 березня 2016 року без відповідного дозволу командування та поважних на те причин не з`явився вчасно з відпустки на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка має чітко зазначені межі та незаконно перебував поза її межами до 15 листопада 2016 року.

Під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_3 обов`язків військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до лікувальних закладів, органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби не звертався.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що він був добровольцем, є учасником бойових дій, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_3 , був артилеристом, хоча по документам радіотелефоністом. В лютому 2016 року він був у відпустці, мав повернутися 25 числа. Але ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько, він привіз документи, йому дали декілька днів відпустки у зв`язку зі смертю батька. Відбулася кремація і в цей час захворіла і потрапила до лікарні його мати. Він єдиний з сім`ї, який мав змогу доглядати матір, залишити він ніяк її не міг. Про це він також повідомив командування, писав рапорти. Він і у командування, і у військкоматі просив надати відпустку у зв`язку з сімейними обставинами, але йому її не надали. Розумів, що мав з0а таких умов повернутися до частини, але цього не зробив, оскільки матір звичайно, що у пріоритеті. Восени 2016 року сам прибув до частини, оформив документи і у листопаді вже став на облік у військкоматі за місцем проживання. Розуміє, що зробив неправильно, вину визнає, кається, просить застосувати до нього амністію.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:

*даними витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 52-ОП від 21.03.15, згідно з яким солдата ОСОБА_3 вважати призваним на військову службу під час мобілізації;

*даними витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 108 від 06.05.15, згідно з яким рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини з 06.05.15;

*даними копії витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 128 від 01.06.15, згідно з яким рядового ОСОБА_3 переведено на посаду радіотелефоніста-лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира восьмої гарматної самохідно-артилерійської батареї третього гарматного самохідно-артилерійського дивізіону з 01.06.15;

*даними копії витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 49 від 26.02.16, згідно з яким рядового ОСОБА_3 знято з котлового забезпечення до 03.03.16 у зв`язку з вибуттям у відпустку;

*даними копії витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 55 від 04.03.16, згідно з яким рядового ОСОБА_3 вважати таким, що не повернувся із щорічної відпустки та самовільно залишив розташування частини з 04.03.16;

*даними копії довідки про привернення із самовільного залишення частини військовослужбовця, призваного на військову службу під час мобілізації, на особливий період військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , згідно з якою солдат ОСОБА_3 повернувся після самовільного залишення розташування частини 15.11.16.

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, суд не встановив.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до статті 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, працює, є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 07.08.14 до 19.12.14 на території Луганської області.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпеки та санкцію кримінального закону, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" (07.09.17) є особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, вчинив умисний злочин, який не є особливо тяжким, тобто є особою, яка підпадає під дію ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.16. ОСОБА_3 не є особою, до якої не застосовується амністія відповідно до ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році». Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Цивільний позов у провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, клопотань про обрання такого заходу не надійшло, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.16 звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - не застосовувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1