Дата документу 14.09.2020 Справа № 332/2254/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1057/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/2254/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і прокурора на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.186, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

06.04.2019 року приблизно о 18 годин, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись біля будинку 1 по вул.Євпаторійській в м.Запоріжжя, шляхом ривку, вихопив з правої руки ОСОБА_9 мобільний телефон «Nomi» моделі іl86 в корпусі чорного кольору, вартістю 263 грн. 10 коп., в якому знаходилась сім карта оператору мобільного зв`язку «Vodafone», яка не становить матеріальної цінності для потерпілої, після чого, не реагуючи на вимогу ОСОБА_9 зупинитись та повернути їй мобільний телефон, зник з місця злочину.

11.04.2019 року приблизно о 04 годині ОСОБА_7 та особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження (надалі Особа-1), діючи за попередньою змовою між собою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, переконавшись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, знаходячись у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , таємно викрали з ванної кімнати пральну машинку марки Whirlpool, модель AWS 61212, вартістю 5343 грн. 56 коп. та яка належить ОСОБА_10 , чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.

12.04.2019 року приблизно о 15-05 годині ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи поблизу буд.8 по вул.Павлокічкаська в м.Запоріжжя, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого у трубі паперовий згорток, загорнутий у поліетиленовий пакет з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного походження, у складі якої виявлено наркотичний засіб обіг якою заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала 9.676 г, який ОСОБА_7 поклав у праву зовнішню кишеню своїх штанів та незаконно зберігав при собі, без мети збуту для власного вживання до моменту його вилучення працівниками поліції під час проведення огляду місця події о 15-05 годині того ж дня поблизу буд.8 по вул.Павлокічкаській в м.Запоріжжя.

21.04.2019 року приблизно о 07 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, підійшовши до каналізаційного колодязю, розташованого поблизу буд.47 по вул.Алмазній в м.Запоріжжі, за допомогою власної фізичної сили зняв з вищевказаного колодязю та таємно викрав чавунну кришку люку комунального підприємства «Міські теплові мережі» вартістю 865 грн., чим завдав вказаному підприємству матеріальну шкоду на вказану суму.

23.04.2019 року приблизно о 20-30 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Вогнетрив» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північне шосе, 1, пред`явив незаконну вимогу раніше незнайомому ОСОБА_11 негайно віддати їм грошові кошти, на що останній відмовився. Після цього ОСОБА_7 у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_11 , діючи з метою реалізації спільного злочинного наміру на заволодіння чужим майном, зняв з голови останнього кепку чорного кольору фірми «Adidas», вартістю 100 грн. та шляхом ривку з рук відкрито заволодів пакетом з продуктами харчування, загальною вартістю 150 грн. Потерпілий ОСОБА_11 намагався чинити опір незаконним діям ОСОБА_7 у зв`язку чим останній, маючи на меті подавлення волі ОСОБА_11 до спротиву, наніс йому один удар кулаком лівої руки в область правого вуха, таким чином застосував до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. У цей час, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи узгоджено із ОСОБА_7 , схопив ОСОБА_11 за ліву руку та почав його утримувати з метою перешкоджання спробам потерпілого втекти з місця вчиненого злочину.

Не зупиняючись на досягнутому, подавивши волю потерпілого ОСОБА_11 до спротиву, ОСОБА_7 , діючи узгоджено із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільний злочинний намір на заволодіння чужим майном, приблизно о 20-35 годині того ж дня обшукав кармани верхнього одягу потерпілого, та з лівого кармана штанів ОСОБА_11 відкрито викрав мобільний телефон марки «Nokia», модель 1661-2 в корпусі чорного кольору вартістю 198 грн. 33 коп., пачку цигарок «Martel» вартістю 45 грн., запальничку вартістю 10 грн., а з лівої бокової кишені куртки відкрито викрав брелок з ключів, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності та складний ніж вартістю 50 грн., а також відкрито зняв з правої руки потерпілого годинник вартістю 116 грн. 01 коп.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, діючи узгоджено з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, який продовжував утримувати потерпілого за руку, зкрутив раніше відкрито викрадений у ОСОБА_11 складний ніж, який не є холодною зброєю та, тримаючи його в правій руці, розмахував ним перед обличчям потерпілого, пред`явивши вимогу останньому віддати йому негайно всі наявні матеріальні цінності, які були в нього при собі, після чого ОСОБА_7 умисно наніс ним один удар в область лівої частини обличчя ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: садна зовнішнього кута лівого ока, періорбітальний крововилив зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, тим самим застосував фізичне насильство, яке було небезпечним для життя в момент заподіяння.

Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи погрожувати застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи узгоджено за мовчазною згодою особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, який продовжував утримувати потерпілого за руку, з корисливих мотивів, вільною рукою відкрито викрав з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_11 гаманець вартістю 150 грн., з якого дістав флеш накопичувач «Kingston» Micro SD 8Gb вартістю 78 грн. 33 коп. та грошові кошти у розмірі 80 грн. Таким чином, ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 та погрозою застосування такого насильства, заволоділи вище переліченим майном останнього, чим заподіяли матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 977 грн. 67 коп.

23.04.2019 року приблизно о 22 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись поблизу буд.2 по вул.Євпаторійській в м.Запоріжжі, наніс один удар кулаком правої руки по голові ОСОБА_12 , внаслідок чого він втратив рівновагу та вдарився правою стороною обличчя об металеву трубу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: рубця в ділянці верхньої губи праворуч, садно у правій скроневій ділянці з розповсюдженням на нижню третину лобової ділянки праворуч і праву виличну ділянки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, після чого, ривком вихопив з правої руки потерпілого мобільний телефон марки «Samsung» модель GT-f1182/HC в корпусі чорно-сірого кольору вартістю 273 грн. 33 коп., в якому знаходилась сім карта оператору мобільного зв`язку «Vodafone», яка не становить для потерпілого матеріальної цінності, після чого зник з місця вчинення злочину. Таким чином ОСОБА_7 відкрито викрав майно, яке належить ОСОБА_12 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

27.04.2019 року ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, відкрито заволодів майном ОСОБА_13 за наступних обставин. 27.04.2019 року приблизно о 15-27 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «ПК «Заводський»» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Павлокічкаська, буд.26, здійснив посадку в салон пасажирського мікроавтобуса марки «Мерседес Спринтер 310Д», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який слідував в режимі маршрутного таксі за маршрутом №83, де продемонстрував водієві ОСОБА_13 власний розкладний ніж, який тримав у лівій руці, лезом направивши його в бік останнього, після чого почав вимагати від водія здійснити його перевезення у маршрутному таксі безоплатно, погрожуючи при цьому його застосуванням, тобто застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, тим самим подавивши його волю до супротиву.

В той же час, невстановлений досудовим розслідуванням пасажир вказаного маршрутного таксі, передав водієві мікроавтобуса 20 грн. однією купюрою в рахунок оплати за проїзд, на що останній відрахував та передав пасажиру решту грошей, а купюру номіналом 20 грн. поклав на пластикову панель автомобіля (торпедо) поряд із собою.

Одразу після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи утримувати в лівій руці розкладний ніж та погрожувати ним водію маршрутного таксі ОСОБА_13 , побачивши у безпосередній близькості від себе купюру номіналом 20 грн., діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав вказану грошову купюру номіналом 20 грн., після чого покинув салон вказаного мікроавтобуса, який в той час продовжував перебувати на зупинці громадського транспорту «ПК «Заводський»», в подальшому розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) (епізод відносно потерпілої ОСОБА_9 від 06.04.2019); ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб (епізод відносно потерпілої ОСОБА_10 від 11.04.2019); ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту) (епізод від 12.04.2019); ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно (епізод відносно КП «МТМ» від 21.04.2019); ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб (епізод відносно потерпілого ОСОБА_11 від 23.04.2019); ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно (епізод відносно потерпілого ОСОБА_12 від 23.04.2019); ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій (епізод відносно потерпілого ОСОБА_13 від 27.04.2019).

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.186 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.1 ст.309 КК у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацію всього належного йому майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок змінити, перекваліфікувати його дії по епізоду від 06.04.2019 року (потерпіла ОСОБА_9 ) з ч.1 ст.186 КК на ч.2 ст.185 КК, по епізоду від 23.04.2019 року (потерпілий ОСОБА_12 ) з ч.2 ст.186 КК на ч.2 ст.185 КК, по епізоду від 23.04.2019 року (потерпілий ОСОБА_11 ) з ч.2 ст.187 КК на ч.1 ст.296 КК та пом`якшити призначене йому покарання. Свої вимоги мотивував тим, що він не скоював ані грабіж, ані розбій, заздалегідь нічого не планував та не вимагав у потерпілих віддати їх речі. Щодо потерпілої ОСОБА_9 грабіж він не вчиняв, а вчинив таємне викрадення її мобільного телефону, який випав у потерпілої під час бійки з іншою жінкою. У потерпілого ОСОБА_12 він також таємно викрав телефон, поки той спав. При цьому він потерпілого не бив, з ним не розмовляв та був один, ніякого грабежу за даним епізодом він не вчиняв. Ніяких погроз та вимог потерпілому ОСОБА_11 , який спав на зупинці, він не висловлював, фізичне насильство до нього не застосовував, а лише таємно викрав у нього його речі. До будь-яких банкоматів він з потерпілим ОСОБА_11 не ходив та його банківські картки не перевіряв. З потерпілим ОСОБА_13 у нього виник конфлікт, він забрав свої 20 грн., які дав потерпілому за проїзд, оскільки через конфлікт він не міг їхати далі. Але ножем потерпілому він не погрожував, а отже своїми діями вчинив хуліганство, а не розбій. Будь-яких доказів вчинення ним грабежів та розбою, окрім показів потерпілих, будь-яких інших доказів не надано. Крім того, зазначав, що він раніше не судимий, добровільно повернув усі викрадені ним речі, злочини вчинив через тяжке положення, розкаюється у вчиненому.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст.309 КК у виді 1 року позбавлення волі, за ч.1 ст.186 КК у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК у виді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Свої вимоги мотивував тим, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції не врахував, що останній не визнавав вчинення ним інкримінованих йому злочинів, повідомивши свою версію, яка не узгоджується із зібраними у провадженні доказами. Також суд не в повному обсязі врахував, що ОСОБА_7 вчинив декілька тяжких злочинів, один з яких в стані наркотичного сп`яніння. Потерпілі та свідки в судовому засіданні висловили свою позицію щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, а також повідомили про наявність у них страху за своє життя через обвинуваченого, його неадекватну поведінку, агресивність та зловживання спиртними напоями та наркотичними засобами.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора, що її подав; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого та апеляційна скарга прокурора, в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Такий висновок суд першої інстанції обґрунтував показами потерпілих, свідків, даними протоколів слідчих дій, висновків експертів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджувався із кваліфікацією його дій за епізодами злочинних дій щодо потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , вважаючи, що за цими епізодами його дії повинні бути кваліфіковані не як відкрите викрадення чужого майна, а як таємне викрадення чужого майна, оскільки він заволодів майном потерпілих таємно.

Проте колегія суддів ставиться критично до таких заперечень обвинуваченого виходячи з наступного.

Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 06 квітня 2019 року в вечірній час за гаражами по вул.Євпаторійській вона вживала спиртні напої із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та тіткою ОСОБА_17 . До них прийшов ОСОБА_18 . Під час спілкування ОСОБА_19 із ОСОБА_15 підійшов до неї та почав питатись про те, що є у її кишенях. Вона сказала, що грошей немає і дістала з кишені куртки мобільний телефон марки «Nomi» із зарядним пристроєм. ОСОБА_19 вихопив у неї з рук телефон та пішов від них.

Під час пред`явлення потерпілій ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками потерпіла впізнала фото ОСОБА_7 як особи, яка відкрито заволоділа її мобільним телефоном 06.04.2019 року, що зафіксовано в протоколі від 26.04.2019 року.

За таких обставин доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він таємно заволодів мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_9 під час її бійки з іншою жінкою, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вони спростовуються дослідженими судом першої інстанції в цій частині доказами. При цьому підстав не довіряти показам потерпілої ОСОБА_9 , яка беззаперечно підтвердила факт саме відкритого викрадення обвинуваченим її мобільного телефону, колегія суддів не вбачає.

Допитаний потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що 23 квітня 2019 року він пішов з дому та перебув в районі труб тепломережі по вул.Євпаторійській. Підтвердив, що у нічний час до нього підійшов ОСОБА_7 із раніше невідомим хлопцем. ОСОБА_7 почав вимагати у нього телефон. Він сказав, що телефону у нього вже не має. ОСОБА_7 один раз ударив його рукою по обличчю, від чого він втратив рівновагу та вдарився обличчям об металеву трубу. В цей час ОСОБА_7 забрав у нього мобільний телефон марки «Самсунг» та пішов з місця вчинення злочину.

Дані обставини потерпілий ОСОБА_12 підтвердив і під час проведення слідчого експерименту за його участю 26.04.2019 року.

Крім того, під час пред`явлення потерпілому ОСОБА_12 особи для впізнання за фотознімками потерпілий впізнав фото ОСОБА_7 як особи, яка із застосуванням насильства відкрито заволоділа його телефоном 23.04.2019 року, що зафіксовано в протоколі від 24.04.2019 року.

Зазначені докази беззаперечно доводять факт саме відкритого викрадення обвинуваченим телефону потерпілого, оскільки таке викрадення відбувалося у присутності потерпілого, який усвідомлював протиправний характер дій ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не застосував насильства до потерпілого ОСОБА_12 , спростовуються показами самого потерпілого та висновком експерта №339 від 06.05.2019 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_12 було виявлено тілесні ушкодження, які кваліфікуються, як легкі ушкодження.

Відтак кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодами злочинної діяльності щодо потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 відповідно за ч.1 ст.186 КК та ч.2 ст.186 КК відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи, що підтверджені доказами, оціненими судом у відповідності до вимог ст.94 КПК.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений не погодився із кваліфікацією його дій за ч.2 ст.187 КК за епізодом злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 . При цьому обвинувачений виходив з того, що він ніяких погроз та вимог потерпілому не висловлював, фізичне насильство до нього не застосував, а лише таємно викрав у потерпілого його речі.

Перевіряючи такі заперечення обвинуваченого, колегія суддів виходить з того, що розбій є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою спричинення такого насильства. Напад може бути таємним чи відкритим, але обов`язково повинен виявлятися у психічному або фізичному насильстві, яке має реальний характер.

Із показів допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що 23 квітня 2019 року він в вечірній час перебував на зупинці громадського транспорту «Запоріжвогнетрив». До нього підійшли двоє хлопців, один з яких ОСОБА_7 та спитали закурити. Він відповів, що не має цигарок. Один з хлопців став його тримати, а ОСОБА_7 почав його обшукувати. Знайшов цигарки, став вимагати гроші. Коли він почав чинити опір хлопцям, ОСОБА_7 наніс йому удар по обличчю, від чого у нього злетів з вуха слуховий апарат. Під час обшуку ОСОБА_7 забрав у нього телефон «Нокиа», кепку «Adidas», наручний годинник, пакет з харчами, з гаманця 80 грн. та банківську картку, флешку, від ключів відчепив складний брелок-ножик. Цей брелок-ножик він розклав та почав ним махати біля його обличчя, вимагаючи гроші. Під час цього він поранив його ножиком обличчя в районі правого ока. ОСОБА_7 вимагав перевірити банківську картку на наявність грошей. Вони утрьох пішли до вул.Глазунова, де у банкоматі перевірили картку. Грошей не було. Після цього вони його відпустили. Дії нападників він розцінював як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Зазначені обставини потерпілий ОСОБА_11 підтвердив і під час проведення слідчого експерименту за його участю 26.04.2019 року.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілий ОСОБА_11 впізнав фото ОСОБА_7 як особи, яка із застосуванням насильства, відкрито заволоділа його речами 23.04.2019 року.

Відповідно до висновку експерта №340 від 06.05.2019 року у потерпілого ОСОБА_11 було виявлено тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі ушкодження.

Відтак, зважаючи на зазначені обставини у їх сукупності доводи обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій за даним епізодом також не знайшли свого підтвердження.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений наполягав на тому, що між ним та потерпілим ОСОБА_13 виник конфлікт, проте він потерпілому ножем не погрожував, а відтак його дії повинні бути кваліфіковані як хуліганство, а не як розбій.

Проте колегія суддів також ставиться критично до таких заперечень обвинуваченого виходячи з наступного.

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 27 квітня 2019 року він працював на маршруті громадського транспорту №83 водієм. На зупинці «ПК Заводський» разом із пасажирами зайшов ОСОБА_7 в руках якого був розкритий невеликий розкладний ніж. Він зробив ОСОБА_7 зауваження, щоб він прибрав ніж. ОСОБА_7 , тримаючи ніж у лівій руці на рівні його тулубу, сказав щоб «він замовк, а то пирне». Він мав почуття побоювання застосування ножа ОСОБА_7 та усвідомлював реально ситуацію, яка виникла. В цей час ОСОБА_7 , схопивши 20 грн., які хтось з пасажирів передав за проїзд, покинув маршрутне таксі.

Свідок ОСОБА_20 інспектор поліції під час його допиту пояснив, що 27.04.2019 року він перебував на чергуванні, під час якого надійшов виклик про те, що невідома особа під погрозою застосування ножа, відкрито заволодів грошима водія маршрутного таксі. Одразу після цього надійшов виклик, що невідомий хлопець ходить по району з ножем. Відпрацьовуючи виклики, за наявною орієнтовною інформацією, в районі стадіону «Титан» ним був затриманий обвинувачений ОСОБА_7 , у якого при собі був розкладний ніж. Спочатку ОСОБА_7 заперечував свою участь у скоєному, коли ж на місце затримання особи інший наряд поліції привіз водія ОСОБА_13 , який прямо вказав на ОСОБА_7 як на нападника, який за допомогою погрози застосування ножа відкрито викрав з салону маршрутки 20 грн., ОСОБА_7 визнав цей факт.

Дані обставини підтвердила і свідок ОСОБА_21 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 27.04.2019 року була оглянута відкрита ділянка місцевості неподалік буд. АДРЕСА_3 , на якій знаходився ОСОБА_7 , який при собі мав 20 грн. та розкладний ніж.

Під час пред`явлення особи для впізнання потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка із погрозою застосування ножа, відкрито заволоділа 20 грн. у маршрутному таксі, в якому він був водієм, що зафіксовано в протоколі від 27.04.2019 року.

Для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи за цим епізодом беззаперечно свідчать про те, що вчинення даного злочину ОСОБА_7 супроводжувалося погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, а саме погрозою застосування ножа, яка мала реальний характер та сприймалася потерпілим, як така, що дійсно може бути реалізована.

Характер, послідовність та спрямованість дій обвинуваченого ОСОБА_7 не були поєднані з очевидним для винуватого грубим порушенням громадського порядку, нехтуванням загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві та не супроводжувалися особливою зухвалістю, що виключає кваліфікацію його дій за ст.296 КК.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини кримінальних правопорушень та виклав їх у вироку. Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиціям норм кримінального закону, якими встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_7 дії.

Доводи обвинуваченого про те, що будь-яких доказів його винуватості, окрім показів потерпілих, стороною обвинувачення не надано, є безпідставними. Адже висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, ґрунтується не лише на показах потерпілих, а й на сукупності інших зібраних у справі доказів.

Крім того, усі потерпілі були попереджені судом за дачу завідомо неправдивих показів, їх покази отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраним доказам та є конкретними. Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілим, а їхні показання в силу ст.84 КПК є процесуальними джерелами доказів, які правомірно було покладено в основу вироку.

Відтак, судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів виходила з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які віднесено, в тому числі до злочинів середньої тяжкості та тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, перебуває на обліку в наркологічному диспансері, за місце проживання характеризується негативно, як особа, що зловживає алкогольними напоями, веде себе аморально, схильний до протиправних дій.

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого та кількості епізодів злочинної діяльності, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим і таким, що не суперечить ст.65 КК.

В апеляційній скарзі прокурор вимагав призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворе покарання за ч.2 ст.186 КК та ч.2 ст.187 КК, вважаючи, що призначене судом першої інстанції покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Разом з тим, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Проте в апеляційній скарзі прокурора не наведено обставин, які б беззаперечно вказували на істотну диспропорцію чи неадекватність між визначеним судом розміром покарання та тим розміром покарання, яке вимагав призначити прокурор.

На переконання колегії суддів наведені прокурором в скарзі аргументи не можна визнати переконливими, достатніми та такими, які би доводили необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання, ніж визначив суд першої інстанції. Не вбачає таких підстав і колегія суддів, в тому числі і з огляду на перше притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

До заперечень апеляційної скарги прокурора про вчинення обвинуваченим одного із злочинів в стані наркотичного сп`яніння колегія суддів ставиться критично. Адже відповідно до ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема і обставини, які обтяжують покарання. В обвинувальних актах щодо ОСОБА_7 прокурором не було зазначено такої обтяжуючої покарання обставини, як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Дана обставина не була предметом судового дослідження і прокурор з цього приводу ніяких доказів не наводив. Відтак, дана обставина не була доведена прокурором, а тому і не може бути прийнята до уваги під час призначення обвинуваченому покарання.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, то апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора (в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_7 ) залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4