Справа № 204/4283/20
Провадження № 1-в/204/827/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Добропілля Донецької області, громадянина України, вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.09.2016 його було засуджено за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.263 КК України до 6 років позбавлення волі

щодо звільнення від покарання на підставі ст.81 КК України
ВСТАНОВИВ:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Пояснив, що вину він визнав, щиро кається, став на шлях виправлення, оскільки має заохочення. Зазначив, що має низку хронічних захворювань, є інвалідом ІІІ групи.

Представник Дніпровської установи виконання покарань №4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що ОСОБА_5 під час перебування на лікуванні в лікарні при ДУВП №4 з 22.02.2020 характеризується посередньо, підтримав надану письмову характеристику, згідно до якої під час відбування покарання в інших установах мав стягнення, які погашені, та заохочення.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки систематично порушував режим.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 вже тривалий час перебуває в ДУВП №4 (з 22.02.2020), даних коли він буде етапований до установи виконання покарання немає, тому фактично щодо нього в межах ДУВП №4 виконується вирок, у зв`язку з чим заява засудженого ОСОБА_5 підлягає розгляду в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська.
Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.09.2016 ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 22.04.2016 по 30.09.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно з розпорядженням зазначений вирок набрав законної сили 01.11.2016.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.04.2019. на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 01.10.2016 по 31.10.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, початок утримання зазначеної особи під вартою 22.04.2016, кінець строку відбування покарання 14.11.2021.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Станом на 23.07.2020 засуджений ОСОБА_5 відбув більше двох третин призначеного йому покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_5 з 22.02.2020 знаходиться в Дніпропетровській багатопрофільній лікарні №4 філії ДУ «ЦОС ДКВС України» при ДУВП №4. За час перебування в установі характеризується посередньо, до праці не залучається з незалежних від нього обставин, заохочень немає. Режим утримання не порушує, стягнень немає.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, як і виконання вимог адміністрації установи, є обов`язком кожного засудженого, а основною підставою для застосування ст.81 КК України щодо засудженого є доведення ним свого виправлення.

Аналізуючи питання щодо виправлення засудженого, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджений за час відбування покарання в різних установах виконання покарання характеризується негативно, до праці не залучався, допускав порушення режиму, за що має дванадцять стягнень, які хоч і погашені за плином часу, проте, на переконання суду, свідчать про відсутність сумлінної поведінки засудженого, при цьому має три заохочення.

Суд також звертає увагу, що з матеріалів справи вбачається, що засуджений неодноразово судимий за злочини проти власності та вже був звільнений умовно-достроково, проте в період невідбутого строку покарання він знову вчинив злочин проти власності, тобто довіру до себе він не виправдав, що також дає підстави вважати, що він є схильним до скоєння кримінальних правопорушень.

Таким чином, виконуючи рекомендації постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 №2, приділивши особливу увагу не лише поясненням засудженого, а ще й поясненням представника органу, який відає виконанням покарання, враховуючи наявність порушень режиму, той факт, що засуджений не працює, соціально корисної активності та ініціативи не проявляє, суд не вбачає виправлення засудженого, підтвердженого сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому не знаходить підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, не досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.371, 372, 376, 392, 537, 539 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1