Провадження №1-в/127/384/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у режимі відеоконференції з Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" подання Вінницького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області про пом`якшення покарання відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, -
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання Вінницького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області про пом`якшення покарання відповідно до ч. 3 ст. 74 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 , яке мотивоване тим, що 01.07.2020 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 р., яким внесено зміни до частини першої статті 309 Кримінального кодексу України та виключено з санкції статті покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання. Пояснив, що на даний час до нього застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 вважав, що наявні підстави для задоволення подання.

Представник Вінницького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суд не повідомив.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Суд, дослідивши матеріали подання, оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов висновку, що подання є обгрунтованим з наступних підстав.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини другої статті 539 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у разі необхідності вирішення питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України, відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Даний вирок набрав законної сили та звернутий судом до виконання.

Суд зазначає, що 01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким, зокрема, внесено зміни до ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України.

До набрання чинності даним Законом, санкцією ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України було встановлене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Після набрання чинності даним Законом, санкцією ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України встановлене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Отже, з 01.07.2020 року санкцією ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України не передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Із аналізу зазначених вище норм Кримінального кодексу України слідує, що згідно із змінами, внесеними Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, максимальним покаранням за вчинення даного кримінального проступку є покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ст. 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно положень ст. 74 Кримінального кодексу України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що призначене за вироком покарання у виді позбавлення волі підлягає пом`якшенню до покарання у виді обмеження волі, оскільки в даному випадку Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року є таким, що згідно ст. 5 Кримінального кодексу України, пом`якшує кримінальну відповідальність.

Разом з тим, суд враховує положення ч. 3 ст. 74 Кримінального кодексу України, згідно якої призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що в даному випадку максимальною межею покарання згідно ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України є покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років.

Разом з тим, суд зазначає, що Європейський суд у справі у справі «Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру» (рішення від 12 лютого 2008 року, заява No 21906/04) наголосив, що не виключає можливості того, що заходи, прийняті законодавцем, адміністративними органами чи судами після призначення остаточного покарання або під час відбування покарання, можуть призвести до перегляду визначення або зміни меж «покарання», призначеного судом. Якщо таке трапиться, відповідні заходи, на думку ЄСПЛ, повинні підпадати під сферу заборони ретроактивного застосування покарань, передбаченої в кінці п. 1 ст. 7 Конвенції. Інакше держави зможуть вільно, наприклад, шляхом внесення змін до законодавства або перегляду тлумачення встановлених норм, вживати заходи, які ретроактивно переглядають межі призначеного покарання на шкоду засудженому, який не міг передбачити такий розвиток подій на момент скоєння злочину або призначення покарання. За таких умов ст. 7 Конвенції була б позбавлена будь-якої корисної дії для засуджених осіб, межі покарань яких було постфактум змінено не на їхню користь. Отже, такі зміни слід відрізняти від змін, внесених до способу відбування покарання, які не потрапляють у сферу застосування ст. 7 Конвенції in fine (п. 89 рішення Великої Палати ЄСПЛ у справі «Дель Ріо Прада (Del Rio Prada) проти Іспанії» від 21 жовтня 2013 року, заява N 42750/09).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стосовно засудженого підлягають застосуванню положення ст. 5 КК України про зворотну дію закону, який пом`якшує кримінальну відповідальність у часі, а тому, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 74 КК України, призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі підлягає пом`якшенню до покарання у виді обмеження волі.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Однак, суд вважає, що зниження призначеної засудженому міри покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону, тобто у виді обмеження волі на строк 5 років, погіршить становище особи та порушуватиме принцип дії кримінального закону у часі, закріплений у ст. 5 КК України, оскільки межу покарання буде змінено не на користь засудженого.

За таких обставин суд дійшов висновку, що подання слід задовольнити та ОСОБА_3 , засудженому вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, слід пом`якшити покарання, призначивши йому покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року у виді обмеження волі на строк 2 роки. В іншій частині покарання, призначене вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року, слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, ст. ст. 5, 74 Кримінального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Подання Вінницького районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки - пом`якшити покарання, призначивши йому покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року у виді обмеження волі на строк 2 роки.
В іншій частині покарання, призначене вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 року, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя