Справа № 308/9030/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 01.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:

Дізнавач Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_2 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000119, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України., відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.09.2020 р.
У клопотанні зазначено, що 01.09.2020 року до Ужгородського РВП надійшло повідомлення №64 від ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те що на в`їзд в Україну на КПП "Тиса" прибув легковий автомобіль марки Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » під час проведення прикордонного контролю було зафіксовано спрацювання бази даних "Інтерпол", як викрадений автомобіль (дата викрадення 12.04.2012 року, країна Італія).
Першого вересня 2020 року відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Першого вересня 2020 року в ході проведення огляду місця події автомобіль марки «Volkswagen» модель «Golf» номерний знак « НОМЕР_1 » було вилучено, а в подальшому поміщено на спец майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 55 Ужгородського району, так як останній є тимчасово вилученим майном. Також в ході огляду було вилучено свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_3 .
У клопотанні зазначено, що 01 вересня 2020 року постановою дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» номерний знак « НОМЕР_1 », а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 визнані речовими доказами.
Також слідчий зазначає, що зважаючи на те, що вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вважаються предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, його перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення,
перетворення передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.Додає, що перебування вказаного автомобіля на зберіганні у власника або особи, яка користується даним автомобілем у зв`язку з їхньою заінтересованістю, що може виразитися у пошкодженні,
перетворенні, псуванні, приховуванні згаданого вище майна, може вплинути повноту та достовірність проведенення експертизи, оскільки на даний час на автомобілі знаходяться сліди вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Слідчий посилається на те, що автомобіль та свідоцтво визнані речовими доказами, останні можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також наголошує на необхідності проведення низки експертних досліджень, а саме: технічної експертизи документів та трасологічної експертизи, які є вкрай необхідними для забезпечення всебічного та повного досудового розслідування.
Враховуючи наведене, а також з огляду на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, керуючись ст. ст. 2, 9, 16, 36, 131, 132,167, 170, 171 КПК України, дізнавач Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 просить:
-Накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen» модель «Golf» номерний знак « НОМЕР_1 », який наразі перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, вулиця Головна, 55 та на свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_3 , яке наразі зберігається при матеріалах кримінального провадження.
-Заборонити використання та розпоряджання автомобілем марки «Volkswagen» модель «Golf» номерний знак « НОМЕР_1 » та визначити місце його зберігання за адресою: АДРЕСА_1 .
-Заборонити використання та розпоряджання свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та визначити місце зберігання до матеріалів кримінального провадження.

Дізнавач Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант ОСОБА_2 подав заяву, згідно з якою просить розглянути подане ним клопотання без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином.
На підставі ст. 172, ч. 1 ст. 107 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання без участі учасників кримінального провадження, без здійснення фіксування за допомогою технічних засобів.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 132 КПК України, при розгляді питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним
правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з клопотанням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
З огляду на положення частин 2 та 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Враховуючи вищенаведене, з метою збереження речових доказів та запобігання, зокрема, можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, про яке йдеться в клопотанні (автомобіля та свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу), та яке має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання в частині арешту майна підлягає до задоволення.
Разом із тим, прохання слідчого визначити місце зберігання арештованих речей задоволенню не підлягає, оскільки вказане питання не належить до компетенції слідчого судді при вирішенні питання про арешт майна.
Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 175, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події 01 вересня 2020 року, майно, яке належить ОСОБА_4 , із забороною розпоряджатися та користуватися таким майном, а саме: автомобіль марки Volkswagen», модель «Golf», номерний знак « НОМЕР_1 », та свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1