233 № 219/9480/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002107 від 10 липня 2015 року стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Соледар Бахмутського району Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До обвинуваченого ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 04.10.2020 року.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів з підстав, викладених у письмових клопотаннях, обґрунтовуючи це тим, що ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу до теперішнього часу не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, такий як цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ОСОБА_7 тримається під варто вже майже п`ять років, зі спливом часу існуючі ризики зникли, ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки та місце реєстрації і місце постійного проживання в м. Соледар Бахмутського району Донецької області.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06.08.2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 04.10.2020 року.

При вирішенні клопотань про продовження та зміну запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також ст. 12 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Суд вважає, що в теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, того, що обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, частина з яких ще не допитана в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує, що згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.

Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.

З Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України» вбачається, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В пункті 63 рішення Європейського суду з прав людини від 27.11.2008 року по справі «Свершов проти України» (заява N35231/02) зазначено, що з пункту 3 статті 5 Конвенції про про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що зі спливом певного часу саме тільки подальше існування обґрунтованої підозри не може виправдовувати позбавлення свободи і що судові органи зобов`язані навести інші підстави для подовження строку тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, п. 102). До того ж такі підстави мають бути чітко сформульовані в рішеннях національних судів (див. справу "Іловецький проти Польщі" (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року).

Судове провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 триває вже майже п`ять років, а саме з жовтня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 10.07.2015 року, і з того часу до теперішнього дня тримається під вартою, при цьому, розгляд справи затягується через тривале незабезпечення прокурором прибуття свідків в судове засідання, при цьому слід врахувати, що суд не повинен вчиняти активних дій для забезпечення явки свідків обвинувачення, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду всупереч ч. 6 ст. 22 КПК України (постанова Верховного Суду від 11 серпня 2020 року, справа №288/113/15-к).
Так, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненніособливо тяжкого злочину в липні 2015 року, тобто на них розповсюджується дія Закону України від 26.11.2015 року №838-VІІІ щодо зарахування у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і з урахуванням перерахунку фактично він тримається під вартою більше десяти років.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має реальну можливість проживати на території Донецької області, має родичів, які здатні його утримувати.

Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 187 КПК України, враховуючи тримання під вартою обвинувачених тривалий час без вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що розумні строки тримання обвинуваченого під вартою для забезпечення кримінального провадження спливли, усунення встановлених судом існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на них, обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 199, 202, 205, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю строком до 18 листопада 2020 року, звільнивши його з під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, крім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги;

2) з`являтися за викликом суду для участі в судових засіданнях, а в разі неможливості з`явитися з поважних причин - завчасно повідомити про це суд;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

4) утримуватись від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 та свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну.

Виконання ухвали доручити Бахмутському ВП ГУНП в Донецькій області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3