Ухвала
іменем України
11 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 766/12175/17
провадження № 51-3615ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 9 червня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номерами 0001423 та 0003774, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз засудженого за вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 жовтня 2008 року за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, звільненого 8 липня 2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2020 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки 3 місяці; за ч. 1 ст. 309 цього Кодексу на строк 1 рік. Відповідно до

ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Стягнуто з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 14 000 грн на користь ОСОБА_5 та 9379 грн на користь ОСОБА_6 .
Постановлено до набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити у виді домашнього арешту, а строк відбуття покарання обчислювати з дня затримання.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він:
1) 17 квітня 2017 року близько 19:00 біля загальноосвітньої школи № 47 у м. Херсоні на вул. Філатова, 30, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, відкрито, повторно, без застосуванням фізичного насильства, шляхом ривка зірвав із шиї ОСОБА_6 золотий ланцюжок із хрестиком вартістю 2543,68 і 1907,76 грн відповідно, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4451,44 грн.

Такі дії ОСОБА_4 міський суд кваліфікував за ч. 2 ст. 186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно;
2) 26 червня 2017 року близько 17:40 біля будинку № 4-Б на вул. Благоєва

у м. Херсоні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, відкрито, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, шляхом ривка зірвав із шиї ОСОБА_5 золотий ланцюжок вартістю 9042,60 грн, заподіявши потерпілій матеріальний збиток на зазначену суму.

Такі дії ОСОБА_4 міський суд кваліфікував за ч. 2 ст. 186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно;
3) у невстановлені час та в місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, придбав шляхом привласнення знайденого та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 5,265 г, яку зберігав без мети збуту в кишені своєї кофти до моменту вилучення 29 грудня 2018 року під час проведення огляду місця події співробітниками слідчо-оперативної групи Дніпровського ВП ХВП ГУНП

в Херсонській області.

Такі дії ОСОБА_4 міський суд кваліфікував за ч. 1 ст. 309 КК як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу зі змінами прокурора. Змінив вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2020 року щодо ОСОБА_4 , виключивши з мотивувальної частини рішення в частині кваліфікації дій за ч. 2 ст. 186 КК за епізодом від 26 червня 2017 року кваліфікуючу ознаку «поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої», кваліфікувавши такі дії як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду, просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції або, змінивши ухвалу, вирішити питання про зарахування у строк відбуття покарання період ув`язнення з 22 по 27 квітня 2020 року, оскільки 22 квітня 2020 року, після сплину строку на апеляційне оскарження згаданого вироку міського суду

від 13 березня 2020 року він з`явився до правоохоронних органів з метою відбування призначеного покарання і його було поміщено в ізолятор тимчасового тримання, після чого 24 квітня 2020 року його було доставлено до слідчого ізолятора, а коли було встановлено, що вирок місцевого суду не набрав законної сили, 27 квітня

2020 року, доставлено до місця мешкання на виконання цього рішення в частині застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Засуджений зазначає, що апеляційний суд не повідомив його про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора і це, на думку ОСОБА_4 , є порушенням права на захист. Також він вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ч. 3

ст. 419 КПК та є необґрунтованою, оскільки в апеляційній скарзі прокурор просив змінити вирок місцевого суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, натомість суд апеляційної інстанції змінив рішення місцевого суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, при цьому не конкретизував у своєму рішенні, в якій формі відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК відбулося таке порушення та яких вимог КК

не дотримався місцевий суд.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Висновків про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 309 КК, виду і розміру призначеного відповідно до ч. 1 ст. 70 цього Кодексу покарання засуджений

у касаційній скарзі не оспорює.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим

і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до

ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що прокурор в апеляційній скарзі просив змінити вирок місцевого суду, а саме з мотивувальної частини вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК за епізодом злочину

від 26 червня 2017 року щодо потерпілої ОСОБА_5 виключити додаткову кваліфікуючу ознаку «поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої», кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Отже за змістом вимог апеляційної скарги прокурор вказував на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність за вказаним епізодом злочину та невідповідність вироку місцевого суду в цій частині вимогам статей 370 і 374 КПК.
На всі доводи прокурора апеляційний суд дав вмотивовані відповіді, змінивши вирок міського суду на підставі ст. 409 КПК. Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому воно відповідає приписам статей 370 і 419 цього Кодексу.
Факт того, що ОСОБА_4 не було вручено копію ухвали про відкриття апеляційного провадження не вплинув на законність та справедливість прийнятого апеляційним судом рішення. Крім того, сам ОСОБА_4 був присутнім в судовому засіданні апеляційного суду, давав відповідні пояснення та підтримав апеляційну скаргу прокурора зі змінами. Тому підстав для скасування ухвали апеляційного суду з наведених у касаційній скарзі мотивів немає.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 532 КПК вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Касатор надав довідки про те, що він 22 квітня 2020 року, після сплину строку на апеляційне оскарження згаданого вироку міського суду від 13 березня 2020 року з`явився до правоохоронних органів з метою відбування призначеного покарання,

де його було поміщено в ізолятор тимчасового тримання. 24 квітня 2020 року його було доставлено до слідчого ізолятора. Після того, як було встановлено, що вирок місцевого суду не набрав законної сили, 27 квітня 2020 року, ОСОБА_4 було доставлено до місця мешкання на виконання цього рішення в частині застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Суд апеляційної інстанції не вирішував питання зарахування строку покарання, оскільки цей порядок було встановлено вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 березня 2020 року, який в цій частині апеляційний суд залишив без зміни.
В суді апеляційної інстанції питання про застосування ч. 5 ст. 72 КК не порушувалося і не розглядалося, тому колегія суддів вважає, що норми процесуального закону цим судом були дотримані.
Питання щодо зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання згідно з ч. 5 ст. 72 КК може бути вирішене місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, відповідно до статей 537 і 539 КПК.
Як передбачено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду засуджений

у касаційній скарзі не навів, а зазначені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 9 червня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3