ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11- кп/819/723/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України
У Х В А Л А
іменем України
04 серпня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000107 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2020 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новий Буг Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимостей,

засуджено:

за ч.1 ст.135 КК України на 1 рік позбавлення волі;

за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 25 лютого 2017 року близько 06 годин 00 хвилин, в місті Новий Буг Миколаївської області, в порушення п.п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним автомобілем «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 (несправність якого полягала у встановленні шини, яка має заборонену залишкову висоту малюнка протектора), рухався по сухій асфальтобетонній проїзній частині провулку Галерейного у напрямку вулиці Гребеннікова у місті Новий Буг Миколаївської області зі швидкістю 40-50 км/годину. У цей час у попутному напрямку для автомобіля «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , попереду нього, по правому краю проїжджої частини рухався пішохід ОСОБА_11 Рухаючись в зазначених умовах, водій автомобіля «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3 ПДР України, а саме проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, яка склалась, відповідно не реагував на її зміни, не обрав швидкість, яка б забезпечувала безпеку дорожнього руху, наближаючись до пішохода, що рухався у попутному напрямку, якого він міг своєчасно виявити попереду себе в момент виникнення небезпеки для руху, не вжив невідкладних заходів до зменшення швидкості руху автомобіля, аж до повної його зупинки, хоча мав таку технічну можливість, а продовжив рух вперед, в результаті чого, передньою правою бічною частиною свого транспортного засобу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеню з аксональним пошкодженням та контузійними осередками, субарахноїдальними крововиливами, що ускладнилися набряком головного мозку, двосторонньою застійною фібрінозно-гнійною плевропневмонією з прогресуючою легенево-серцевою недостатністю, від яких вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім, того 25 лютого 2017 року близько 06 годин 00 хвилин, рухаючись по провулку Галерейному у місті Новий Буг Миколаївської області, грубо порушуючи вимоги п.1.3., 1.5.,2.3 «б» ПДР, ОСОБА_10 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась по проїжджій частині провулку Галерейний у попутному напрямку і після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, достовірно знаючи, що остання його злочинними діями поставлена у небезпечний для життя стан і, маючи можливість надати їй допомогу, не прийняв можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, а в порушення п.2.10 «г» Правил дорожнього руху України, зник з місця події, залишивши ОСОБА_11 в небезпеці, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, посилається на незаконність на необґрунтованість вироку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує на невідповідність вироку суду вимогам ст.370 КПК України. Наголошує, що всупереч вимог ст.94 КПК України судом не надано оцінки доказам у кримінальному провадженні щодо їх належності та допустимості. В порушення вимог ст.214 КПК України огляд транспортного засобу «Opel Kadett» реєстраційний номер НОМЕР_1 проведено 25.02.2017 року у період часу з 12:00 до 13:40 год. на території Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області до внесення відомостей в ЄРДР, які було внесено о 17:18:20 год. 25.02.2017 року, що свідчить про недопустимість протоколу огляду транспортного засобу як доказу. З огляду на те, що всі автотехнічні експертизи у кримінальному провадженні проведені на підставі відомостей, які викладено у вказаному процесуальному документі, вони згідно доктрини «плодів отруйного дерева» є недопустимими доказами, і суд не вправі обґрунтовувати такими доказами свої висновки. Крім того, до складу групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні входили ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , однак начальник Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_15 до складу групи слідчих на дату складання та подання обвинуваченим заяви про добровільне надання працівникам поліції свого транспортного засобу не входив, доручення на проведення слідчих дій в порядку ст.40 КПК України не мав, а отже в порушення вимог КПК України отримав від ОСОБА_10 транспортний засіб. З огляду на викладене, апелянт зазначає про недопустимість як доказу висновку експерта №102 від 07.04.2017 року та висновку експерта №805 від 13.10.2017 року, оскільки безпосередній об`єкт дослідження автомобіль, отримано в порушення вимог закону до внесення відомостей в ЄРДР. Посилаючись на зміст висновку експерта №1481 від 13.10.2017 року, суд першої інстанції не надав жодної оцінки діям пішохода щодо дотримання ним ПДР та наслідкам, що настали. Апелянт вказує про недопустимість висновку транспортно-трасологічної експертизи №103 від 11.04.2017 року, з наведених вище підстав. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки змісту висновку експерта №1481 від 07.11.2017 року щодо своєчасного наданні первинної допомоги потерпілій, який, на думку захисника, не відповідає вимогам КПК України, та є неналежним та недопустимим доказом. Також під час проведення слідчого експерименту від 29.11.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 , його захисника, потерпілого, учасникам вказаної слідчої дії не було роз`яснено їх процесуальні права, під час такої слідчої дії використовувався автомобіль, який працівниками поліції отримано незаконним шляхом. Висновки судової інженерно-транспортної експертизи №610 від 12.09.2017 року та №999 від 12.12.2017 року є похідними та ґрунтуються на відомостях, отриманих з протоколів, які є неналежними доказами із вказаних вище підстав, що всупереч вимог ст.94 КПК України залишилось поза увагою суду. Вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, є необґрунтованим, оскільки жоден із свідків безпосередньо не бачили момент дорожньо-транспортної пригоди. Більш того, свідки показали, що ОСОБА_10 прийшов на місце ДТП та чекав на приїзд швидкої медичної допомоги. Апелянт вважає, що посилання суду на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.02.2009 року щодо ОСОБА_10 , як на доказ його обізнаності про порядок дій водії при вчиненні ДТП з потерпілим, не грунтуються на законі. Повернення обвинуваченого на місце ДТП не свідчить про доведеність злочину, передбаченого ст.135 КК України. Поза увагою суду залишилось те, що в судових дебатах потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого волі та вказував, що примирився з останнім. Вказана позиція потерпілого свідчить про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України і судом першої інстанції не було з`ясовано у потерпілого бажання підтримувати обвинувачення, оскільки кримінальне провадження за ст.135 КК України проводиться у формі приватного обвинувачення. Вказує, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі відомості не підтверджені жодними доказами та показаннями свідків. Надані стороною обвинувачення докази, а саме акт медичного огляду №9 від 25.02.2017 року, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №9 від 25.02.2017 року, результат токсикологічного дослідження №1212 від 28.02.2017 року, за яким в крові ОСОБА_10 виявлено етанол в кількості 0,9 г/л%, та на підставі якого лікарем наркологом поставлено діагноз гостра алкогольна інтоксикація, не отримали належної оцінки судом першої інстанції. Усупереч вимог ст.245 КПК України в матеріалах провадження відсутні відомості про відібрання у обвинуваченого зразків для експертизи. Проведення медогляду ОСОБА_10 здійснено 25.02.2017 року о 12:20 год., тобто до внесення відомостей в ЄРДР про вчинення злочину. Крім того, водія ОСОБА_10 було направлено для проходження огляду на стан сп`яніння в порушення п.9 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.11.2015 року, поза межами двох годин після вчинення ДТП. В рамках вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, протокол не складався. Отже, докази щодо доведеності перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння отримані у невстановлений спосіб. Також зазначає, що суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, шире каяття ОСОБА_10 .. Стверджує, що причиною зіткнення з пішоходом було не порушення ним ПДР, а неможливість уникнення зіткнення через іншу перешкоду собаку. Наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджується відсутність маневрування водія з метою уникнення зіткнення з раптово виниклою собакою. Крім того, факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненому підтверджується тим, що протягом усього часу ОСОБА_10 намагався надавати допомогу потерпілому та відшкодував моральну та матеріальну шкоду. Обвинувачений розкаявся та вибачився перед потерпілим, в судових дебатах факт примирення та відшкодування збитків підтвердив потерпілий. Щодо розміру обраного ОСОБА_10 покарання захисник указує, що до уваги судом прийнято відомості, викладені в досудовій доповіді Новобузького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» від 13.04.2018 року, однак не звернуто уваги, що викладені в ній відомості на час вирішення судом питання про призначення покарання обвинуваченому є неактуальними. Апелянт вважає, що відповідно до вимог ст.66 КК України суд мав визнати такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обставини, зокрема, з`явлення із зізнанням, щире каяття, актине сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, думку потерпілого ОСОБА_7 про призначення ОСОБА_10 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, аналогічне клопотання-характеристику мешканців вул. Армійська м. Нового Бугу Миколаївської області, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини.

Просить повторно дослідити всі докази у кримінальному провадженні через порушення судом вимог ст.ст.94, п.7ч.1 ст.284, 411 КПК України, що вплинуло на вирішення питань про винуватість або невинуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, визначення міри покарання.
Просить змінити вирок суду першої інстанції та виключити з мотивувальної частини посилання на неналежні або недопустимі докази, посилання на вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, посилання на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.02.2009 року.
Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, призначення покарання за ч.1 ст. 135 КК України і за сукупністю злочинів та на підставі п.7 ч.1 ст.284, ст.417 КПК України закрити кримінальне провадження в цій частині у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор указує про вмотивованість судового рішення, зокрема про те, що огляд автомобіля проводився відповідно до вимог ст.214 КПК України. Не погоджується з вказівками захисника про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки діям пішохода, оскільки ні показаннями свідків, ні висновками експертиз не було встановлено, що потерпіла змінювала напрямок свого руху, що могло стати підставою вчинення ДТП. Вина ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, доведена в повному обсязі. Судом першої інстанції призначено обвинуваченому покарання, яке є мінімальним в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з врахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого. Просить залишити апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

У запереченнях потерпілий ОСОБА_7 підтримує апеляційні вимоги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , не заперечує проти закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 135 КК України за примиренням з обвинуваченим та звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням. Апеляційний розгляд просить провести у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником ОСОБА_8 , просили їх задовольнити, позицію потерпілого ОСОБА_7 про підтримання апеляційних вимог сторони захисту, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про повторне дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні, яким на його думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки щодо їх належності та допустимості, що, на його думку, вплинуло на вирішення питань про винуватість або невинуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, визначення міри покарання.
Враховуючи, що стороною захисту не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 убачається, що його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні, що не є підстави для повторного дослідження доказів.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 , та залишенні останньої в небезпеці, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 виним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав частково та не заперечував той факт, що він скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого вона померла.

Заперечував свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Показав, що в якості додаткового заробітку, він інколи здійснює послуги з перевезення (таксі) на автомобілі ««Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, власником якого він не являється, а на підставі наявності в нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є його користувачем. 25.02.2017 року біля 06:00 год. було темно, небо було захмарне. Він після чергового виклику таксі, повертався додому по вул. Куйбишева на автомобілі, на якому було увімкнене ближнє світло фар. Повернувши з вулиці Куйбишева на провулок Галерейний, він рухався зі швидкістю 60 км/год. Під час руху він побачив, на проїзній частині велику собаку, а справа від неї йшов пішохід. Цього пішохода він виявив на відстані 40-50 м від нього. Рухаючись майже посередині проїзної частини дороги, він не вбачав небезпеки для пішохода, який рухався по узбіччю. Між тим, собака стала бігти назустріч його автомобілю, та могла стати перешкодою у русі, у зв`язку з чим він подав звуковий сигнал. Потім, коли собака стала перебігати дорогу зліва направо в сторону жінки-пішохода, він відчув удар вправу частиною свого автомобіля. Через те, що все відбулося миттєво, він не мав можливості уникнути зіткнення. Напрямок руху авто не змінював, рухався прямо. Після зіткнення, не розуміючи, кого чи що він збив, трішки пригальмував, злякався, запанікував, а потім не зупиняючись, поїхав додому. Зайшовши до будинку, був у шоковому стані, трусився від переляку, та, повідомивши дружині, що трапилася аварія, попросив її дати щось заспокійливе. Остання, знаючи, що він не приймає будь-яких ліків, запропонувала йому випити настоянки на спиртовій основі, на що він погодився, і випив цієї рідини кілька чарок. Приблизно через 10 хвилин, трішки заспокоївшись, він пішки пішов до місця дорожньо-транспортної пригоди, де він побачив двох жінок, які там перебували, і жінку, яка лежала на узбіччі. В цей момент він зрозумів, що збив людину, а не собаку, як думав до цього. Як він міг збити жінку, не розуміє, очевидно після звукового сигналу вона ступила кілька кроків в сторону проїзної частини дороги. З проїзної частини на узбіччя дороги, він не з`їжджав. Потім він поцікавився у присутніх жінок, чи викликали швидку допомогу, на що ті відповіли ствердно. Коли, через 5-10 хвилин приїхала швидка допомога, він допоміг медикам занести потерпілу всередину авто. Після цього пішов додому, де випив, ще кілька чарок настоянки. Поліцію він не повідомив про вчинене, але через декілька годин поліцейські прибули до нього і запропонували показати автомобіль, на що він погодився та добровільно видав автомобіль «Opel Kadett», який знаходився у його користуванні. До скоєння дорожньо-транспортної пригоди алкогольних напоїв не вживав. Він особисто цікавився долею потерпілої, а його мати передавала гроші на лікування потерпілої. Відносно обвинувачення у завідомому залишенні без допомоги потерпілої, пояснив, що хоча він після скоєння наїзду на ОСОБА_11 не зупинився та поїхав додому, але через 10-15 хвилин повернувся на місце пригоди, де цікавився станом потерпілої, з`ясував чи хтось викликав «швидку допомогу», а по її приїзду допоміг занести потерпілу до автомобіля.

Ці заперечення ОСОБА_10 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, є непереконливими, вони були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що 25.02.2017 року його дружина ОСОБА_11 поїхала до м. Нового Бугу в справах. Через декілька годин, після її від`їзду, йому зателефонував невідомий чоловік і повідомив, що дружина знаходиться в реанімаційному відділенні Новобузької ЦРЛ. Цього ж дня він прибув до лікарні, де йому лікарями було повідомлено, що дружина потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. 25.02.2017 року, після відвідування лікарні, він прибув на місце пригоди, де огляд поліцейськими вже відбувся. В процесі досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 спілкувався з ним, вибачався за скоєне, відшкодував матеріальні збитки у повному обсязі та щиро розкаявся. Він його пробачив та просив суд суворо не карати. Зазначив, що отримав як від обвинуваченого, так і від ПАТ СК «Країна» грошове відшкодування на загальну суму більше як 200 000 гривень.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що 25.02.2017 року біля 06:00 год., коли вони з їхали на велосипедах з роботи зі сторони кафе «Улибка» по вул. Гребеннікова до провулку Галерейний в напрямку до с. Станційне, бачили, як на досить великій швидкості проїхав, не гальмуючи легковий автомобіль, але ні марки, ні кольору його вони не бачили, так як було досить темно, більше ніяких автомобілів по цій вулиці в той час не проїздило. Коли вони повернули на Галерейний провулок, почули стогін та побачили, що на краю проїзної частини дороги, на боку лежить жінка, яка розташовувалася неподалік від воріт церкви, і стогін лунав від неї. Підійшовши до жінки, побачили що в неї сильно пошкоджені стегна, вона була непритомна, на їх питання не відповідала. Побачивши, що жінка хрипить та має тілесні ушкодження зрозуміли, що її збив автомобіль. Викликавши з мобільного телефону швидку, залишились чекати. Карета швидкої допомоги приїхала через 5-10 хвилин після виклику. До поліції деякий час додзвонитися не могли, тому медичні працівники, які приїхали на виклик, викликали поліцейських самостійно. Неподалік жінки, біля 6 метрів від неї, лежала її сумка, а біля 2 метрів від жінки лежало бокове дзеркало від автомобіля білого кольору. До приїзду швидкої, в напрямку з вул. Червоноармійська, на місце пригоди прийшов хлопець, який сказав, що йде додому з «вечірки». Був спокійний, мовчав. В цьому хлопцеві вони впізнали обвинуваченого, обличчя якого запам`ятали. Коли, приїхала швидка, цей хлопець ще стояв біля них, і на прохання ОСОБА_17 допоміг занести жінку на ношах в салон автомобіля швидкої. Автомобіль швидкої поїхав, а поліції ще не було. Окрім них та цього хлопця більше на місці події нікого не було. Під час розмови ОСОБА_16 повідомила, що втомилася, хоче додому, і хлопець, почувши це, почав вмовляти їх поїхати по домівках, пообіцявши, що сам дочекається поліцію, однак вони не погодились, припустивши, що цей хлопець і є тим водієм, який збив жінку, а тому продовжили чекати поліцію і слідкувати, щоб ніякі речі з місця події не зникли. Під час розмови з хлопцем, від нього відчувався запах алкоголю. Постоявши ще деякий час, хлопець розвернувся і попрямував у тому напрямку звідки прийшов. Коли через 20 30 хв. прибула поліція, вони поліцейським повідомили, щоб ті розшукували молодого чоловіка, який ймовірно збив на автомобілі жінку і вказали їм на напрямок, куди він пішов. Потім вони показали поліцейським місце розташування потерпілої, сумки та дзеркала від автомобіля. Коли трохи розвиднилося, вони бачили на асфальті та на узбіччі сліди юзу двох коліс, дані сліди були у формі зиґзаґу, неначе машину заносило, на узбіччі була колія у виді розритої землі. Дані сліди тягнулися на відстані 8-10 метрів до місця, де лежала жінка.

Свідок ОСОБА_18 показав, що він працює фельдшером швидкої медичної допомоги Новобузької ЦРЛ. 25.02.2017 року перебував на чергуванні та біля 06:00 год. надійшов виклик від невідомої жінки про те, що на провулку Галерейний (Церковний) автомобіль збив жінку. Приїхавши бригадою у складі двох чоловік (він та водій) на автомобілі швидкої допомоги на місце виклику, він побачив двох жінок та одного молодого чоловіка, які стояли біля лежачої на краю проїзної частини жінки. Підійшовши до жінки, він помітив на її голові гематому, що свідчило про наявність у неї черепно-мозкової травми. Інших ушкоджень він на той час не бачив. За сукупністю ознак: позицію тіла потерпілої на землі, розбите скло навколо, дзеркало від авто, він зробив висновок, що її збив автомобіль. Жінка була непритомна. Коли одна з жінок, які були біля потерпілої, попросила допомогти молодому чоловіку, який цікавився станом потерпілої, занести її до карети швидкої допомоги і він це робив, від нього відчувався запах алкоголю, він похитувався, у нього була не зв`язна мова. На запитання свідка, чи викликали поліцейських, жінки повідомили, що не можуть додзвонитися, тому він сам викликав поліцію. Доставивши потерпілу до приймального відділення Новобузької ЦРЛ, він передав її черговому хірургу.

Свідок ОСОБА_19 (оперуповноважений кримінальної поліції Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області) показав, що 25.02.2017 року, перебуваючи під час добового чергування у складі слідчо-оперативної групи, він виїхав до провулку Галерейного у м. Новий Буг Миколаївської області, де, за вказівкою чергового, відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої постраждала жінка. Прибувши на місце події, вони встановили, що потерпілу медики на кареті швидкої допомоги забрали до лікарні, але залишилися дві жінки, які дали пояснення. Також на місці події виявлено фрагмент дзеркала заднього виду від автомобіля «Opel Kadett», білого кольору та уламки від автомобіля. Оскільки особисто у нього (свідка) є у користуванні такий автомобіль, тому він добре розпізнав характерні ознаки, притаманні даному автомобілю. Також він був присутнім під час проведення слідчим огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, допомагаючи слідчому. В ході даної слідчої дії було встановлено по слідам шин напрямок руху даного автомобіля на місці події, а також з`ясовано, що автомобіль такої марки та кольору у цій частині м. Новому Бугу є у володінні ОСОБА_10 .. Прибувши за місцем проживання останнього, біля 8-9 год. ранку, працівники поліції викликали його з будинку. ОСОБА_10 , вийшовши до них був дуже схвильований, мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме червоні очі та запах алкоголю з ротової порожнини, і на пропозицію показати автомобіль, зізнався, що збив людину. Потім він показав даний автомобіль, відігнав його до відділу поліції та добровільно залишивши його. Слідчий в присутності ОСОБА_10 провів огляд транспортного засобу, склавши відповідний протокол. У подальшому він (свідок) за дорученням слідчого, відібрав пояснення у ОСОБА_10 , під час яких останній підтвердив той факт, що він на своєму автомобілі збив потерпілу. Під час пояснень він вів себе спокійно, чітко простежувалося його каяття у скоєному, вказав, що до керування автомобіля він вживав пиво.

Обставини, за яких сталася дорожньо-транспортної пригоди, крім показаній обвинуваченого, свідків підтверджуються іншими доказами.
Зокрема, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.02.2017 року, схемою та фототаблицею до нього, під час якого встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди по провулку Галерейному міста Новий Буг Миколаївської області, де було вчинено наїзд на пішохода ОСОБА_11 (ширина проїзної частини 5.87 м; вид покриття асфальтобетонне (монолітне, поверхня сіро-чорного кольору), яке знаходилося у сухому чистому стані (відсутня волога, пил, бруд, пісок, нафтопродукти), гальмовий шлях, залишений шинами автомобіля, уламки деталей від автомобіля (правого бокового дзеркала, покажчика повороту); транспортний засіб на місці події відсутній. (т.2 а.п.79-105)

Ці обставини підтверджено показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які були залучені в якості понятих під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до яких, 25.02.2017 року вранці під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди поліцейські проводили заміри, а вони (поняті) їм допомагали, приймаючи участь в таких діях. Всі оголошені показники слідчий записував в протокол та складав схему. На місці пригоди вони бачили частини дзеркала від автомобіля, розбиті уламки скла, слід гальм на асфальті, які слідчий відобразив у схемі до протоколу. Слідчий збирав ці уламки та спаковував їх у поліетиленові пакети, які вони також підписували. Після того, як вони ознайомились з протоколом та схемою до нього, підписали його, зазначивши про відсутність зауважень.

Даними протоколу огляду транспортного засобу від 25.02.2017 року та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що слідчим Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_20 в період часу з 12:00 год. до 13:40 год. було здійснено огляд легкового автомобіля «Opel Kadett», р/н НОМЕР_1 , білого кольору 1988 року випуску, який водій ОСОБА_10 добровільно видав працівникам поліції та були встановлені зовнішні пошкодження у вигляді розбитого правого переднього покажчика повороту, пошкодження лобового скла у вигляді (вм`ятини) навпроти переднього пасажирського сидіння, відламаного правого бокового дзеркала, пошкодження правого переднього крила у вигляді тріщини. (т.2 а.п. 138-158)

Ці обставини підтверджено показаннями свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які були залучені в якості понятих, відповідно до яких, 25.02.2017 року огляд транспортного засобу «Opel Kadett» відбувався на подвір`ї Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області. Під час вказаної слідчої дії слідчий звертав увагу понятих на відламане бокове дзеркало заднього виду, на розбиті передній покажчик повороту та лобове скло, а також на частинки біологічної речовини, які містились на автомобілі. Слідчий складав протокол огляду автомобіля на місці такого огляду, який також без зауважень вони підписали.

Висновком судової трасологічної експертизи № 805 від 13.10.2017 року, підтверджено, що виявлені на місці дорожньо-транспортної пригоди деталі автомобіля (полімерні уламки правого плафону показника повороту, бокове дзеркало) складали єдине ціле з автомобілем «ОPEL-KADET», р/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10

(т.2 а.п. 191-198)

Висновком автотехнічної експертизи № 102 від 07.04.2017 року встановлено, що на момент огляду ходова частина, перебуває в технічно несправному та працездатному стані, робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та не мали технічних несправностей, які могли б виникнути до ДТП. Несправність полягає у встановленні шин з різною висотою малюнка. В ході дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні ушкодження передньої правої частини та правого дзеркала заднього виду.

(т.2 а.п. 167-170)

Висновком судово-медичної експертизи № 1481 від 13.10.2017 року встановлено, вбачається, що смерть потерпілої ОСОБА_11 наступила від черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку тяжкого ступеню з аксональним ушкодженням та контузійними осередками, субарахноїдальних крововиливів (клінічних), які ускладненні набряком головного мозку, а також двосторонньою застійною фібріозно-гнойною плевропневмонією з прогресуючою легенево-сердечною недостатністю. У ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана потиличної області зліва, велика рвана рана у верхній третині лівого стегна, забій головного мозку тяжкого ступеню з аксональним ушкодженням та контузій ними осередками, субарахноїдальні крововиливи. Всі вище перелічені тілесні ушкодження є прижиттєвими та утворилися від неодноразового впливу тупих твердих предметів, можливо при дорожньо-транспортній пригоді внаслідок зіткнення транспортного засобу, що рухався, з пішоходом. Механізм утворення тілесних ушкоджень відбувався наступним чином: первинний удар прийшовся у задню поверхню лівої нижньої кінцівки, коли потерпіла знаходилась у русі у вертикальному положенні, повернута задньою поверхнею тіла до транспортного засобу, що рухався, в результаті чого утворилася рвана рана верхньої третини лівого стегна в 60 см. від підошовної поверхні лівої стопи. В подальшому виникло закидання потерпілої на капот транспортного засобу з наступним ударом об лобове скло та утворенням тілесних ушкоджень у виді рани в потиличній частині голови. Потім сталося відкидання тіла на тверде покриття землі (дорожнє покриття), в результаті чого утворилися ушкодження у виді саден в області обличчя. Дані тілесні ушкодження у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18:20 год.

(т.2 а.п. 184-186)

Висновком транспортно-трасологічної експертизи №103 від 11.04.2017 року підтверджено, що первинне контактування автомобіля «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 з пішоходом сталося в межах проїзної частини провулку Галерейний, в межах правого сліду гальмування автомобіля. Автомобіль контактував з пішоходом правою передньою та правою бічною частинами, а саме, передньою частиною крила правого переднього колеса, правим дзеркалом заднього виду та правою частиною вітрового скла. В момент первинного контактування автомобіль розташовувався на проїзній частині в межах слідів гальмування позначених на схемі.

(т.2 а.п. 175-180)

Цими висновками судово-медичної та транспортно-трасологічної експертиз підтверджено не тільки тяжкість та локалізація тілесних ушкоджень, але й механізм їх утворення внаслідок наїзду автомобіля, і саме удар прийшовся у задню поверхню кінцівок, коли потерпіла ОСОБА_11 знаходилась в русі у вертикальному положенні, звернута задньою поверхнею тіла, потерпілу закинуло на капот транспортного засобу з наступним ударом об лобове скло та утворенням тілесних ушкоджень у виді рани в потиличній частині голови, якими спростовується показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що потерпіла змінювала напрямок руху, перебігаючи дорогу, оскільки тілесні ушкодження у потерпілому утворилися не збоку, а саме на задній частині її тіла.

З даних протоколу слідчого експерименту від 07.08.2017 року, проведеного слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_22 , за участю потерпілого ОСОБА_7 та понятих ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , а також статиста, з метою встановлення загальної та конкретної видимості пішохода, з автомобіля «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 за умов, максимально приближених до тих, при яких було скоєно ДТП ( темна пора доби та інше), вбачається, що за даних умов елементи проїзної частини (загальна видимість) проглядаються на відстані 49,7 метрів. Конкретна видимість пішохода, настає на відстані 34,2 метри.

(т.2 а.п.203-209)

Цим даними підтверджено той факт, що пішохід був помітний для водія ОСОБА_10 на достатній відстані, щоб уникнути зіткнення, якими спростовуються твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він відразу не зрозумів, що збив людину.

Свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_24 показали, що вони в якості понятих приймали участь у слідчому експерименті. Слідча дія проводилась у темну пору доби, видимість перевірялась з салону автомобіля «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 , на якому було відсутнє дзеркало заднього виду. На цьому автомобілі проводилися заміри відстані від нього до пішохода, роль якого виконував статист, це було близько 50 м. На такій відстані і при такій видимості пішохода було чітко видно. Здійснювалось декілька заїздів автомобіля. Слідчі проводили заміри різних відстаней рулеткою, а поняті за всім спостерігали. На місці проведення слідчої дії складався протокол, який, після ознайомлення, всі її учасники підписали.

Висновком судово-медичної експертизи № 1481 від 07.11.2017 року встановлено, що враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми малоймовірно, що потерпіла ОСОБА_11 могла вжити заходів до самозбереження. При своєчасному наданні першої медичної допомоги постраждала ОСОБА_11 залишилася живою, так як остання більше двох місяців знаходилася на лікуванні.

(т.2 а.п. 245-246)

Висновком цієї експертизи підтверджено ту обставину, що потерпіла ОСОБА_11 перебувала у небезпечному для життя стані та не могла вжити заходів до самозбереження.

Так, з наведених вище показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та обвинуваченого ОСОБА_10 випливає, що ОСОБА_10 , керуючи автомобілем, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , але не зупинився на місці пригоди та зник, знаючи, що збив людину, свідомо залишивши її без допомоги.

Також ОСОБА_10 не вжив заходів для збереження слідів пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду органи поліції аж до того моменту, коли його було викрито працівниками поліції, сам він до органів поліції не з`явився.

Допомогу потерпілій ОСОБА_11 надавали випадкові перехожі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які виявили потерпілу на краю проїзної частини дороги, та викликали швидку допомогу, а прибулі медичні працівники викликали поліцію.

Через деякий час, повернувшись пішки на місце пригоди, обвинувачений ОСОБА_10 пропонував свідкам ОСОБА_16 та ОСОБА_17 йти додому, а коли ті відмовились, не чекаючи працівників поліції, пішов геть. При цьому ОСОБА_10 не повідомив свідкам, що збив людину.

Така поведінка ОСОБА_10 на місці пригоди вказує на його намагання уникнути викриття причетності до злочину.

Аналіз наведених доказів свідчить про те, що, здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого потерпілу закинуло на капот транспортного засобу з наступним ударом об лобове скло, ОСОБА_10 усвідомлював, що збив людину, а не собаку, тобто усвідомлював небезпечний для життя стан потерпілої, її безпорадність, яку поставив своєю поведінкою в такий стан, що загрожувало життю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та повинен був надати допомогу потерпілій, але він зник з місця події.

Тому показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не зрозумів кого збив людину чи собаку, а тому поїхав додому, суд правильно визнав такими, що не відповідають дійсності.

Зазначеним вище доказам, суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, так як у конкретному кримінальному провадженні, обвинувачений залишив потерпілу в небезпеці, не зупинився, не переконався чи потребує потерпіла допомоги, незалежно від того наскільки ефективною могла бути така допомога, не викликав карету швидкої допомоги.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, тому доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, є таким, що суперечать наведеним доказам.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (лікар швидкої допомоги) підтвердили ту обставину, що, коли ОСОБА_10 підійшов на місце пригоди, у нього були наявні ознаки алкогольного сп`яніння - відчувався запах алкоголю, він похитувався, у нього була незв`язна мова, що вказує на те, що в момент вчинення злочину він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Їхні показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_25 (лікаря), що здійснювала первинний медичний огляд обвинуваченого ОСОБА_10 на стан алкогольного сп`яніння, даними акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №9 від 25.02.2017 року, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №9 від 25.02.2017 року, результатами токсикологічного дослідження №1212 від 28.02.2017 року, за яким в крові ОСОБА_10 виявлено етанол в кількості 0,9 г/л%, та лікарем наркологом поставлено діагноз гостра алкогольна інтоксикація, а тому твердження сторони захисту про те, що момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 не перебував у такому стані через відсутність належних та допустимих доказів, слід визнати голослівними.

(т.3 а.п.44-48)

Суд дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_10 та показанням свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 (батька та дружини обвинуваченого) про те, що ОСОБА_10 прийшов додому тверезий, повідомив їм про вчинення ним дорожньо-транспортну пригоди, дружина надала йому два стакана настоянки на травах, які той випив, щоби заспокоїтися, після чого пішов з дому, і ці докази сторони захисту суд обгрунтовано не прийняв до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального та наведеним вище доказам.
При цьому суд правильно врахував, що свідок ОСОБА_26 є батьком обвинуваченого що ОСОБА_10 , а свідок ОСОБА_27 є дружиною обвинуваченого, а тому вони є зацікавленими особами з метою приховати той факт, що ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 610 від 12.09.2017 року встановлено, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 , повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.2 та п.12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_10 , з технічної точки зору, не маються невідповідності до вимог п.12.2, але маються невідповідності технічним вимогам п.12.3 ПДР України. В наведеній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_10 з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

(т.2 а.п. 212-216)

Згідно протоколу слідчого експерименту від 29.11.2017 року, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_28 , понятих, здійсненого за таких дорожніх умов (темний час доби, суха, похмура погода при температурі 9, увімкнене міське електроосвітлення, проїзна частина мокра), проведеного за клопотанням сторони захисту, встановлено, як показав підозрюваний та пояснив, що автомобіль «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 , яким він керував, 25.02.2017 року рухався зі сторони вулиці Куйбишева по провулку Галерейному в бік вулиці Гребеннікова по правій стороні дороги, з правим бічним інтервалом 1,2м від переднього та 1,2м від заднього правих коліс до правого краю проїзної частини по ходу свого руху. Провівши три експериментальних заїзди вказав, що швидкість руху була 63-60 км/год. При цьому при першому замірі швидкість - 60 км/год ОСОБА_10 вказав зі словом приблизно, але в подальшому при 2 та 3 заїздах, при яких було швидкість 63км/год., самим ОСОБА_10 та ним озвучено. ОСОБА_10 показав, що наїзд стався на його смузі руху в 1,6м від правого краю проїзної частини по ходу руху, та в 174,9м від перехрестя вул. Гребеннікова та пров. Галерейний. Дане місце було позначено фарбою на проїзній частині, як місце наїзду №1. ОСОБА_10 пояснив, що пішохода виявив на правому краю проїзної частини в 0,2 м від краю, що рухалася в попутному напрямку та був повернутий спиною до транспортного засобу. При цьому були зроблені заміри відстані від передньої частини автомобіля до місця розташування пішохода, який склав 37,4м та замір від місця виявлення пішохода до місця наїзду, який склав 12м. ОСОБА_10 показав, що собака вибігла зліва по ходу руху транспортного засобу, в цей час його автомобіль (передня частина) знаходився на відстані 11,7м від неї. Був проведений замір між місцем наїзду та місцем, де вибігла собака, та був поданий сигнал, який склав 33,9м. ОСОБА_10 показав, що відстань між його автомобілем та місцем, де пішохід змінив напрямок руху складає 23,4м. Був проведений замір від місця зміни напрямку руху до місця наїзду, який склав 28,3м. Далі в ході слідчого експерименту ОСОБА_10 вказав, що місце наїзду знаходиться не в місці, на яке він до цього вказував, а в 2,6м ближче до його автомобіля (тобто в зворотному напрямку від його напрямку руху), та на відстані 1,5м від правого краю проїзної частини по ходу його руху. Даний замір був позначений на проїзній частині як місце наїзду № 2. Далі ОСОБА_10 показав, що його автомобіль став рухатися в загальмованому стані в 16,65м від місця наїзду № 1. Після ОСОБА_10 показав, що він відпустив гальма після наїзду, а саме в 10м від місця наїзду № 1. При цьому вказав, що увесь цей час його автомобіль рухався прямолінійно без зміни напрямку руху. ОСОБА_10 показав, що пішохід подолав від початку зміни напрямку руху до місця наїзду 1,7 м за 1,2 секунди. (т. 3 а.с.6-12)

Свідки ОСОБА_29 і ОСОБА_30 , які залучались як поняті при проведенні слідчого експерименту з підозрюваним, показали, що слідчий експеримент проводився слідчим з м. Миколаєва та відбувався в м. Новому Бузі на провулку Галерейному в темну пору доби, в присутності понятих, підозрюваного, його захисника, потерпілого та його представника. Також були присутні слідчі Новобузького відділу поліції. Коли всі учасники зібрались, жінкою-слідчим з м. Миколаєва повідомлено про початок слідчого експерименту, та вказано, що обстановка, яка існувала, відповідала тій, яка була під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Слідчий експеримент фіксувався на аудіо та відео носії. В процесі цієї слідчої дії слідча занотовувала всі вихідні дані, на які вказував ОСОБА_10 , який перебував у автомобілі, що скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Під час експерименту ОСОБА_10 повідомив, що рухався на автомобілі зі швидкістю приблизно 60 км/год. Для визначення швидкості руху, за участю обвинуваченого, під час руху автомобіля закривався спідометр. Слідчий проводила заміри різної відстані рулеткою, під час яких оголошувалися певні цифри. В ході проведення слідчого експерименту у ОСОБА_10 та його захисника претензій щодо способу та порядку замірів, відібраних показників не було. Між тим, обвинувачений говорив, що деякі дані були приблизні, а деякі точні. Зі слів ОСОБА_10 він їхав додому зі сторони вул. Куйбишева, був тверезий. Він не помітив і чітко не пам`ятав той момент коли пішохід йшла і кинулася в його бік, він намагався уникнути зіткнення, вживав екстрене гальмування, намагався її об`їхати, але в нього не вийшло, завадила нібито якась собака, але зіткнення уникнути не вдалося. Після проведення слідчих дій на місці, вони приїхали до відділу поліції, де слідча, що проводила слідчий експеримент, набирала на комп`ютері текст протоколу, уточнюючи з понятими, відстані у цифровому значенні. Потім протокол був вголос прочитаний слідчим, а вони (поняті) його підписали, оскільки зазначені в ньому дані відповідали дійсності. Однак, при складанні даного протоколу захисник підозрюваного почав висловлювати заперечення щодо правильності складання цього документу з приводу невірного зазначення деяких показників, були претензії щодо замірів та визначень «точно» та «приблизно», а, також те, що заперечення захисника слідчий не хотіла вносити до протоколу. До протоколу вони (свідки) внесли зауваження про те, що швидкість 60 км/год. за словами обвинуваченого була приблизною.

Цим даними протоколу слідчого експерименту та свідків підтверджено той факт, що водій ОСОБА_10 міг завчасно виявити перешкоду для його руху пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась по правому краю проїжджої частини у попутному напрямку попереду автомобіля, який рухався прямолінійно, не змінюючи напрямок руху.

Висновком автотехнічної експертизи № 999 від 12.12.2017 року, за вихідними даними, наданими з пояснень ОСОБА_10 від 25.02.2017 року, в тому числі на слідчому експерименті за його участю, даних слідчого експерименту від 07.08.2017 року про встановлення загальної та конкретної видимості об`єктів, встановлено, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Opel Kadett» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 з метою забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.2 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Дослідженням було встановлено, що в діях водія ОСОБА_10 , з технічної точки зору, не маються невідповідності до вимог п.12.2, але маються невідповідності до вимог п.12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_10 , з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

(т.3 а.п. 19-27)

Висновками цієї експертизи не підтверджується версія обвинуваченого ОСОБА_10 щодо механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди та тілесним ушкодженням, що були виявлені у потерпілої ОСОБА_11 , внаслідок наїзду автомобіля, яким керував ОСОБА_10 , на пішохода.

Висновком комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної, судово-медичної експертизи № 1049/138-к від 11.01.2018 року встановлено, що механізм (з урахуванням фаз) утворених ушкоджень, описаний в первинній судово-медичній експертизі № 1481 від 13.10.2017 року, не суперечить можливому механізму утворення пошкоджень, що малися. Механізм виникнення пошкоджень на автомобілі від контактування зі стороннім об`єктом (пішоходом), вказує на те, що пішохід, в ході розвитку дорожньо-транспортної пригоди, переміщувався паралельно повздовжній осі автомобіля, в напрямку від передньої до задньої його частини.

(т.3 а.п. 29 -35)

Висновком цієї експертизи підтверджено той факт, що пішохід ОСОБА_11 рухалась по правому краю проїжджої частини у попутному напрямку попереду автомобіля, яким спростовуються твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що потерпіла змінювала напрямок руху по ходу руху автомобіля, яким він керував.

Зазначені вище висновки автотехнічних та судово-медичних експертиз не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на дослідженні даних отриманих як під час досудового розслідування, за участю як потерпілого, так і обвинуваченого з метою перевірки його позиції захисту,згідно вихідних даних отриманих за участю ОСОБА_10 , слідчих експериментів, в тому числі за його участю обвинуваченого,атому у суду не було підстав для визнання цих доказів неналежними та недопустимими, як на це вказує сторона захисту.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з висновками експертиз, проведених у кримінальному провадженні, що не є підставою для визнання їх неналежними та недопустимими доказами.
Викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілої, та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги ці докази при ухваленні вироку, у зв`язку із чим у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, виконуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, згідно яких, він повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. З технічної точки зору його дії, перебувають в причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.
Недотримання ним таких правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на пішохода, який рухався по правому краю проїжджої частини у попутному напрямку попереду автомобіля.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту ОСОБА_10 про те, що причиною зіткнення з пішоходом було не порушення ним Правил дорожнього руху, а неможливість уникнення зіткнення через іншу перешкоду собаку, і обґрунтовано не прийняв її до уваги, оскільки вона єнеспроможною та не підтверджується жодними доказами.

Дослідивши зібрані докази, надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, та, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Докази вини ОСОБА_10 , на які посилалися органи досудового розслідування, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст.94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Суд дотримався вимог ст.ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Тому доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну та недоведеність вини ОСОБА_10 у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним доказам.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочинів, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.
Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_10 вчинив інкриміновані йому злочини.
А тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам, наданих сторонами обвинувачення та захисту, не відповідають дійсності.

Доводи захисника про недопустимість та неналежність доказів обвинувачення протоколу огляду транспортного засобу «Opel Kadett» та похідних від нього висновків автотехнічних та судово-медичних експертиз щодо механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди, були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких апелянт стверджує про недопустимість та неналежність письмових доказів, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, з матеріалів провадження вбачається, відомості та обставини, зазначені у протоколах слідчих дій, а також висновки експертиз не були поставлені під сумнів стороною захисту під час досудового розслідування.
Колегія суддів підкреслює, що заперечення обвинуваченим ОСОБА_10 обставин вчинених ним злочинів, на що вказує захисник в апеляційній скарзі, не є підставою для визнання доказів обвинувачення неналежними та недопустимими.

Позбавлені підстав і доводи апелянта про те, що суд першої інстанції за клопотанням захисника не вирішив питання щодо неналежності та недопустимості письмових доказів, оскільки відповідно до ч.1 ст.89 ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності та допустимості доказів та обґрунтовано прийняв їх до уваги при ухваленні обвинувального вироку.
Посилання захисника на те, що в порушення вимог ст.214 КПК України огляд транспортного засобу Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 проведено на території Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області до внесення відомостей в ЄРДР про вчинення злочину, а отже похідні від нього висновки експертиз є недопустимими доказами, слід визнати безпідставними.

Як встановлено під час перевірки матеріалів провадження, черговий фельдшер Новобузької ЦРЛ повідомив по телефону чергову частину Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області про те, що до лікарні було доставлено ОСОБА_11 , яка в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження. Чинним кримінальним процесуальним законом не регламентовано вимог до форми та змісту заяв, які містять інформацію про вчинення злочину, а тому надана фельдшером інформація стала підставою для проведення негайного огляду як місця події, так і транспортного засобу з метою перевірки обставин, які могли слугувати для внесення відомостей в ЄРДР або ж могли бути не підтвердженими.

Свідок ОСОБА_18 , що працює фельдшером швидкої медичної допомоги та приїхав на місце події, повідомив поліцію про ДТП за участю пішохода ОСОБА_11 та здійснював доставку постраждалої до лікарні. Інформація, яка надана вказаною особою, виражена в належній процесуальній формі та об`єктивно підтверджена, що жодним чином не свідчить про порушення вимог ст.ст.214, 237 КПК України під час огляду транспортного засобу до внесення відомостей в ЄРДР.

Крім того, згідно із вимогами ч.1 ст.214 КПК України відомості про вчинення злочину були внесені не пізніше 24 годин після їх підтвердження, що не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та наявність підстав для визнання доказів недопустимими.

Огляд транспортного засобу, який проведено на території Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області здійснений відповідно до вимог ст.ст.223, 237 КПК України, оскільки вказаний автомобіль безпосередньо на місці пригоди не знаходився, після вчинення ДТП його водій зник з місця пригоди. У подальшому водій ОСОБА_10 відігнав автомобіль до відділу поліції та добровільно залишив його, надав згоду на проведення огляду. (т.2 а.п. 106)

Що стосується посилань апелянта на те, що добровільна заява ОСОБА_10 про надання свого транспортного засобу для огляду складена на ім`я начальника Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_15 , який не входив до складу груп слідчих та доручення на проведення слідчих дій в порядку ст.40 КПК України не мав, а отже органом досудового розслідування незаконно отримано транспортний засіб для огляду, то вони не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону та не свідчать про наявність підстав для визнання доказів недопустимими.

Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що складена на ім`я начальника Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області заява ОСОБА_10 містить інформацію про те, що він добровільно видає працівникам поліції для огляду свій автомобіль.

Особисто ОСОБА_15 , на ім`я якого складено вказану заяву, слідчі дії, зокрема, огляд транспортного засобу, не проводив. Зі змісту протоколу огляду транспортного засобу від 25.02.2017 року вбачається, що огляд проводив слідчий ОСОБА_12 , який включений до складу групи слідчих. (т.2 а.п. 76,138)

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що транспортний засіб незаконним шляхом було передано обвинуваченим ОСОБА_10 для огляду працівникам поліції. Складання заяви поза межами того, як відомості про злочин було внесено в ЄРДР, про що зауважує апелянт, не є формою проведення слідчої дії, огляд транспортного засобу до внесення відомостей в ЄРДР проводився відповідно до вимог ст.ст.223, 237, ч.3 ст.214 КПК України, оскільки з`ясуванню підлягала наявність обґрунтованих підстав для внесення відомостей про вчинення злочину.

Зважаючи на те, що під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в частині отримання працівниками поліції транспортного засобу, який перебував у користуванні ОСОБА_10 , та його огляду до внесення відомостей в ЄРДР, тому підстави для визнання недопустимими доказами, зокрема, протоколу огляду транспортного засобу та похідних від нього доказів висновків автотехнічних та судово-медичних експертиз недопустимими доказами, відсутні.

Голослівними є твердження сторони захисту про те, що під час проведення слідчого експерименту 29.11.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 , його захисника, потерпілого та його представника, під час якого використовувався автомобіль Opel Kadett», учасникам слідчої дії не було роз`яснено їхні процесуальні права та не встановлено законність отримання транспортного засобу.

Так, зі змісту протоколу цієї слідчої дії вбачається, що всім учасникам було роз`яснено їхні процесуальні права (т.3 а.п.6-12), при цьому ні підозрюваний ОСОБА_10 , ні його захисник не заявляли про наявність таких порушення під час проведення слідчого експерименту.

Неприйнятними є посилання захисника на неналежність як доказів висновків автотехнічних експертизи №610 від 12.09.2017 року, №999 від 12.12.2017 року, які є похідними доказами від протоколу слідчого експерименту, оскільки під час проведення цієї слідчої дії не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону.

Посилання захисника на те, що медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_26 проведено з порушенням вимог ст.245 КПК України та до внесення відомостей в ЄРДР про вчинення злочину, а тому докази перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння отримані у невстановлений спосіб, слід визнати безпідставними, оскільки медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не є слідчою дією, а вимогами ст.242 КПК України не передбачено проведення експертизи щодо факту можливого перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.

Проведення медичного огляду ОСОБА_10 на стан алкогольного сп`яніння 25.02.2017 року о 12:20 год. не суперечить положень п.9 розділу II вказаної Інстанструкції, оскільки до того часу працівниками поліції не було встановлено ні особу - винуватця ДТП, ні виявлено підстав для проведення огляду на стан сп`яніння.

Колегія суддів підкреслює, що саме Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.11.2015 року визначено загальний порядок проходження огляду на стан вказаних видів сп`яніння і вимоги вказаного нормативно-правового документу у цьому кримінальному провадженні дотримано в повному обсязі.

З огляду на викладене, істотних порушень прав та свобод особи, які в розумінні ст.87 КПК України є підставою для визнання зібраних доказів недопустимими, не встановлено.

Не заслуговують на увагу посилання захисника на необхідність виключення з вироку посилання суду на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 02.02.2009 року щодо ОСОБА_10 про вчинення ним раніше аналогічного злочину, оскільки це жодним чином не впливає на висновки суду та не є підставою для зміни вироку в цій частині.

Доводи захисника про наявність підстав для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України через примирення обвинуваченого з потерпілим, тобто фактичне небажання підтримувати обвинувачення в цій частині у формі приватного обвинувачення, позбавлені підстав.

Як визначено імперативно в п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України без обтяжуючих обставин.

Факт примирення обвинуваченого з потерпілим, про що вказує апелянт, не є підставою для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, та не вважається відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення в цій частині у формі приватного обвинувачення, і такі відомості в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів як на досудовому розслідуванні, так і судовому розгляді, зокрема й права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, як на це вказує захисник, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_10 , під час апеляційного розгляду не виявлено. Докази у кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст.135 КК України та закриття кримінального провадження, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Що ж доводів захисника про суворість призначеного ОСОБА_10 покарання та наявність підстав для застосування ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст.286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 убачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, доводи захисника про можливість виправлення ОСОБА_10 без реального відбування покарання у виді позбавлення, є непереконливими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, щодо його необхідності, достатності і справедливості.

Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_10 вид та міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до тяжких злочинів тяжкості, його наслідки, що потягли смерть людини, дані про його особу, що він позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, умови життя, соціальне та матеріальне становище, сімейний стан, наявність місця роботи, стан здоров`я, наявність на його утриманні малолітньої дитини,та визнав обставиною, що пом`якшує покарання, - добровільне відшкодування завданого матеріального збитку та моральної шкоди, обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, висновок Новобузького районного сектору філії ДУ "Центр пробації" від 13.04.2018 року (т.1 а.п.211-215), якою визначений високий ризик вчинення ОСОБА_10 повторного злочину та середній ризик небезпеки для суспільства, думку потерпілого та клопотання мешканців з місця його проживання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Також суд врахував характер та мотив допущених ним порушень правил безпеки дорожнього руху, його наслідки у виді смерті потерпілої.

На підставі цих конкретних обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 роки в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України, якою передбачено більш суворе покарання, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання, не пов`язаний з позбавленням волі, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.75 КК України, зокрема, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, думку потерпілого ОСОБА_7 про призначення ОСОБА_10 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, аналогічне клопотання-характеристику мешканців з місця проживання обвинуваченого, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, неактуальність висновку органу пробації, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки та суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Такі обставини, як з`явлення із зізнанням, щире каяття, актине сприяння розкриттю злочину, на які посилається захисник, не знайшли свого підтвердження.

Як убачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ОСОБА_10 частково визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, заперечував фактичні обставини кримінального провадження та залишення потерпілої в небезпеці, а також факт перебування у стані алкогольного сп`яніння. Стверджував, що причиною зіткнення з пішоходом було не порушення ним Правил дорожнього руху, а неможливість уникнення зіткнення через іншу перешкоду собаку, що суперечить встановленим обставинам кримінального провадження.

Факт примирення обвинуваченого з потерпілим по закінченню з`ясування обставин, на що вказує захисник, не доводить факт наявності щирого каяття ОСОБА_10 протягом всього розгляду кримінального провадження, зважаючи на його поведінку та позицію захисту, як під час досудового розслідування, так і судового розгляду, яка не була щирою, а фактично спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене.

Надуманими є твердження захисника про недоведеність обтяжуючої покарання обставини, перебування ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина підтверджена наведеними вище доказами обвинувачення.

Характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, недотримання ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху та їх наслідки у виді смерті потерпілої, свідчить про неможливість його виправлення без відбування реального покарання.

Крім того, колегія суддів підкреслює, що злочин, передбачений ст.286 КК України, є злочином публічного обвинувачення та законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки дорожнього руху, тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні та не має визначального значення для призначення покарання.
Тому підстав для призначення ОСОБА_10 покарання з застосуванням ст.75 КК України і зміну вироку в цій частині, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на доводи захисника та заявлені ним вимоги, його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4