Справа № 308/8013/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.10.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/959/20, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, гр. України, не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 19 жовтня 2020 року, із визначенням застави 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 525 500 гривень, та покладенням на обвинуваченого, у разі її внесення, таких обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України. Приймаючи рішення про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, один із яких, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років із конфіскацією майна. Разом із тим, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що зумовлено необхідністю судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Також в ухвалі вказується на те, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено, що суду не надано доказів того, що підозра ОСОБА_6 є необґрунтованою і що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду. Тому, з огляду на наведене, на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, суд дійшов висновку про те, що існують ризики переховування ОСОБА_6 від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, запобіганню яким більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми. Також при застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги положення п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України й визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК України обов`язків 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 525 500 гривень. З огляду на вищенаведене, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 19.10.2020.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що, досліджуючи докази сторони обвинувачення про обґрунтованість підозри за відсутності існуючих ризиків, суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення без достатніх підстав та застосував щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, встановивши обставини кримінального провадження без посилання на докази існуючих ризиків, а також мотивів неврахування окремих доводів сторони захисту. Стверджує, що постанова слідчого про оголошення ОСОБА_6 у розшук винесена формально без будь-яких доказів того, що обвинувачений переховувався, оскільки з березня 2018 ОСОБА_6 проживав та офіційно працював у Республіці Польща й ні від кого не переховувався. Також вказує на те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 є молодим за віком, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання у м. Луцьк, на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Крім того, зазначає, що визначена судом застава майже в максимальному розмірі є непомірною для обвинуваченого ОСОБА_6 та його родини. Поряд із цим, захисник посилається на те, що підозра ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 305 та ч. 3 ст. 311 КК України є необґрунтованою та безпідставною. Просить ухвалу скасувати й застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , неявка яких з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що вказані особи будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин їх неявки не подали, а обвинуваченим також не подавалось клопотання про бажання приймати участь у розгляді апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що обставини, які були підставою для обрання під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу обґрунтовано врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим, позбавлення волі на строк від 10 до 12 років із конфіскацією майна, те, що один із інкримінованих ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії особливо тяжких, а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту великого кола свідків.
Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 обвинувачується і за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років із конфіскацією майна, а також наведених вище обставин, приходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчиняти нові кримінальні правопорушення, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.
Колегія суддів також вважає, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 є молодим за віком, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання у м. Луцьк, на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, - апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі жодним чином не впливають на висновок суду першої інстанції про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що постанова слідчого про оголошення ОСОБА_6 у розшук винесена формально без будь-яких доказів того, що обвинувачений переховувався, оскільки з березня 2018 ОСОБА_6 проживав та офіційно працював у Республіці Польща й ні від кого не переховувався.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що підозра ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 305 та ч. 3 ст. 311 КК України є необґрунтованою та безпідставною, апеляційний суд зазначає, що обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підлягає з`ясуванню в ході судового розгляду кримінального провадження, однак, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати про наявність вищезгаданих ризиків, запобіганню яких, на переконання апеляційного суду, буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому, доводи апеляційної скарги й у цій частині, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують і не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду, але не більше ніж на 2 місяці (до 19.10.2020).
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчиняти інші злочини, однак, обставини, за яких вчинені інкриміновані йому кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини та дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, прийшовши до висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, обставини, за яких скоєні кримінальні правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дані про його особу, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, та обґрунтовано визначив заставу 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. При цьому, апеляційним судом не встановлено доказів, які б свідчили про те, що такий розмір застави буде завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 .. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що визначена судом застава майже в максимальному розмірі є непомірною для ОСОБА_6 та його родини, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не має, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується, що не з`явившись на розгляд справи сторона захисту позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги з наданням відповідних доказів у їх підтвердження.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2020 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 311 КК України ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 жовтня 2020 року, із визначенням застави 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 525 500 гривень, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :