Справа № 157/1473/19 Провадження №11-кп/802/600/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 395 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000042, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 05 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, розлучений, не працюючий, раніше судимий: Камінь-Каширським районним судом Волинської області 28.04.2005 року за ч.2 ст.189 КК України до чотирьох років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України умовно з іспитовим строком на три роки; Камінь-Каширським районним судом Волинської області 05.03.2007 року за ч.1 ст.296, ч.2 ст.189 КК України із застосуванням ст.71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі; Камінь-Каширським районним судом Волинської області 08.10.2012 року за ч.2 ст.186 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 09.02.2018 року, засуджений:

- за ст.395 КК України до покарання у виді шести місяців арешту.

На час вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_7 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 постановлено рахувати з 05 червня 2020 року.

Згідно з вироком суду Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 25 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 встановлено адміністративний нагляд терміном на два роки, застосовано обмеження: заборона виходу з будинку за місцем проживання з 22 год. до 06 год. наступного дня; заборона перебувати в ресторанах, кафе міста (району) по місцю проживання; заборона виїзду в особистих справах за межі населеного пункту по місцю проживання без дозволу органів поліції; реєстраація в поліції два рази на місяць.
Обвинувачений ОСОБА_7 , незважаючи на встановлений щодо нього адміністративний нагляд та застосовані обмеження, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без відома та відповідного дозволу Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області, 26 січня 2019 року самовільно залишив своє місце проживання, в АДРЕСА_2 , виїхав на сезонні роботи в Російську Федерацію, де знаходився тривалий час, повернувся додому 24 квітня 2019 року.
Захисник в поданій апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції при ухвалені вироку неповно, поверхнево та не об`єктивно дослідив обставини кримінального провадження, а висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що в мотивувальній частині вироку загалом сформульовано неконкретизоване обвинувачення, яке суд визнав доведеним. Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в діях останнього ознак складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який апеляційну скаргу підтримав та крім того просив зменшити йому покарання, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину при зазначених у вироку обставинах ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував його дії за ст.395 КК України.

Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_7 у вчиненому та за вказаних в обвинувальному акті обставин, повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями свідка ОСОБА_9 в яких останній зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 в квітні 2019 року перебував на сезонних роботах в Російській Федерації так як він разом із обвинуваченим 24.04.2019 року приїхав з Російської Федерації додому в Україну.
- відомостями про перетин Державного кордону України, згідно яких обвинувачений ОСОБА_7 в січні 2019 року виїхав за межі України, повернувся назад в Україну 24.04.2019 року, які суд першої інстанції визнав належними та допустимими доказами в справі;
- показаннями свідка працівника поліції ОСОБА_10 , який підтвердив факт відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 за місцем проживання в м. Камінь-Каширський в період з 26.01. по 24.04.2019 року.
Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідків, документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, яким суд дав вірну оцінку, що спростовує доводи захисника про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України.
Також є безпідставними доводи захисника про те, що не сформульовано обвинувачення, яке суд визнав доведеним, а саме те, що суд вказавши про те, що ОСОБА_7 26 січня 2019 року з метою ухилення від адміністративного нагляду, без відому та відповідного дозволу Камінь - Каширського відділу поліції самовільно залишив своє місце проживання, виїхав на сезонні роботи в Російську Федерацію, де знаходився тривалий час. повернувся додому 24 квітня 2019 року, не зазначив: "Яким чином ОСОБА_7 виїхав, в якому пункті перетину кордону, де саме в Російській Федерації перебував, на які сезонні роботи...?
Так відповідальність за ст.. 395 КК України передбачена за самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений 26 січня 2019 року з метою ухилення від адміністративного нагляду, без відому та відповідного дозволу Камінь - Каширського відділу поліції самовільно залишив своє місце проживання.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що не зазначення вказаних відомостей при формулюванні обвинувачення не може бути підставою для скасування чи зміни вироку, оскільки обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції ст. 395 КК України.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу так як були предметом розгляду у суді першої інстанції і їм була дана вірна оцінка.
Підстав для скасування вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Разом з тим заслуговують на увагу посилання обвинуваченого в суді апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції призначив йому занадто суворе покарання.
Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Між тим, апеляційний суд знаходить, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 максимального покарання, передбаченого санкцією ст. 395 КК України, не в повній мірі враховано усі обставини правопорушення та дані про його особу.
Так з матеріалів провадження вбачається, що збіг важких життєвих та матеріальних обставин стали причиною вчинення ОСОБА_7 правопорушення, яке ставиться йому у провину.
Крім того, апеляційний суд також звертає увагу, що після звільнення ОСОБА_7 з Державної установи «Катеринівська виправна колонія №46» по відбуттю покарання, останній протиправних дій не вчиняв, та згідно характеристики за час проживання на території Камінь-Каширської міської рада зарекомендував себе з посередньої сторони.
Із урахуванням вище наведених обставин в їх сукупності, поведінки обвинуваченого після вчинення злочину та даних про його особу, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 призначене судом покарання, передбачене санкцією ст.395 КК України, до 4 місяців арешту.
Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення.
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід змінити.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 05 червня 2020 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Зменшити ОСОБА_7 покарання за ст.395 КК України до 4 (чотирьох) місяців арешту.

В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення, та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Верховного суду.

Головуючий:

Судді: