Справа № 946/4711/20
Провадження № 1-кп/946/542/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

06 серпня 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провів у місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002830, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Лобня Митищинського району Московської області Російської Федерації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачена ОСОБА_3 , захисниця ОСОБА_6 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки про виклик до суду в електронній формі через SMS-повідомлення, звернулася до суду із заявою про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілої не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд дійшов висновку про можливість його проведення без її участі.

Суть питання, що вирішується
1.Обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 03 серпня 2020 року, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 КПК.

2.Крім того, прокурором ОСОБА_4 03 серпня 2020 року подано до суду клопотання про продовження застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, в клопотанні прокурор зазначає, що слідчим суддею відносно ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.08.2020 р., а підставою для продовження застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам перехватися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винуватою у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона обвинувачується, а також те, що під час досудового розслідування вона вже переховувалась на території Республіки Молдова, у зв`язку з чим оголошувався її розшук та надавався дозвіл на її затримання. Також прокурор зазначає, що наявний ризик незаконного впливу на свідків та потерплих з метою примусити їх не свідчити у суді або змінити свої покази у подальшому.

Встановлені судом обставини
3.У підготовчому судовому засіданні прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 висловили думки про можливість призначення судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_3 не заперечувала проти цього. Захисниця ОСОБА_6 заперечила проти призначення судового розгляду, зазначивши, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам КПК, оскільки по епізоду обвинувачення за ч. 2 ст.307 КК незрозуміло, в якому саме злочині ОСОБА_3 обвинувачується у збуті психотропних речовин чи все ж таки у передачі цих речовин у місця позбавлення волі. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо того, що обвинувачення має бути зрозумілим, захисниця ОСОБА_6 просила суд повернути обвинувальний акт прокурору.

4.Прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої, при цьому прокурор ОСОБА_4 додаткового заначив, що обвинувачена ОСОБА_3 під час досудового розслідування, перебуваючи під домашнім арештом, порушила умови його застосування та поїхала за кордон у Республіку Молдова. Прокурори також просили викликати певних осіб для допиту під час судового розгляду. Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисниця ОСОБА_6 заперечили проти клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому обвинувачена зазначила, що вона дійсно порушила умови застосування відносно неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту та поїхала за кордон у Республіку Молдова, але при цьому вона не знала, що був оголошений її розшук. Про це вона дізналася від службових осіб Республіки Молдова, вже перебуваючи у центрі тимчасового утримання. Але, дізнавшись, що вона перебуває у розшуку на території України, вона все ж відмовилася від депортації в Російську Федерацію та її видворили з території Республіка Молдова, після чого вона перетнула кордон з Україною, де і була затримана. Захисниця ОСОБА_6 зазначила, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необґрунтоване, оскільки прокурор, зазначаючи, що у ОСОБА_3 немає постійного місця проживання, в цьому ж клопотанні наводить адресу її проживання. Ризик незаконного впливу на свідків не доведений прокурором. Що стосується ризику ухилитися від органу досудового розслідування та суду, то, як пояснила ОСОБА_3 , вона була вимушена це зробити під тиском іншої особи, крім того, на той час вона перебувала під домашнім арештом за обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК, а не за ч. 2 ст. 307 КК. Одна лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Тому просила суд змінити запобіжний захід більш м`яким у виді домашнього арешту.

5.З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_3 була затримана 08.07.2020 р., про це також свідчить і відповідний протокол, з якого також вбачається, що ОСОБА_3 була затримана у м. Могилів-Подільський Вінницької області, який знаходиться на кордоні з Республікою Молдова, на підставі ухвали слідчого судді від 20.03.2020 р. про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.

6.З ухвали слідчого судді від 09.07.2020 р. вбачається, що відносно ОСОБА_3 був змінений запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою строком до 10.08.2020 р. з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 63 060 грн., у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 порушила умови застосування раніше обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту. При цьому слідчим суддею була встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме ризиків переховатися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
7.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК.

8.Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

9.Згідно положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

10.Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

11.Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК, та складання якого недопустимо навіть і з допущенням технічних помилок.

12.Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

13.Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК правова кваліфікація та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК викладені суперечливо та неконкретно.

14.Так, у правовій кваліфікації та формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, а саме за ознаками незаконного придбання, зберігання психотропних речовин з метою збуту, а також збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі. Таким чином, застосування сполучника «чи» допускає наявність однієї із перелічених взаємовиключних ознак, тобто збут психотропних речовин або передача цих речовин у місця позбавлення волі, що не дозволяє достовірно встановити, за якою саме із альтернативних ознак складу злочину обвинувачується ОСОБА_3 . Це вказує на те, що обвинувачення є неконкретним, оскільки незрозуміло в чому саме обвинувачується ОСОБА_3 , окрім як незаконного придбання, зберігання психотропних речовин з метою збуту, у збуті чи все ж таки у передачі цих речовин у місця позбавлення волі.

15.Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за наявності вказаного неконкретного обвинувачення, неточності щодо правової кваліфікації та формулювання обвинувачення суперечить вимогам ст. 2 КПК, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК, та суперечить практиці ЄСПЛ, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

16.Так, ЄСПЛ у рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначив: ««обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентними органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру» (п.51).

17.У справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

18.Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

19.Отже, суд з урахуванням того, що неконкретність, незрозумілість та суперечність обвинувачення знайшла своє підтвердження під час підготовчого судового засідання, а також з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченої ОСОБА_3 бути поінформованою про характер і причини обвинувачення у світлі її права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції. Тому доводи захисниці ОСОБА_6 заслуговують на увагу. А оскільки за правилами ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють здійснення судового розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .

20.Крім того, слід звернути особливу увагу на те, що ч. 4 ст. 291 КПК передбачено, що до обвинувального акту додається, у тому числі реєстр матеріалів досудового розслідування, а також відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 109 КПК реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

21.Так, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_3 була затримана 08.07.2020 р., однак відомості про застосований запобіжний захід в реєстрі відсутні. Відомості про застосування відносно ОСОБА_3 слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали відомі суду з клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з яким прокурор звернувся до суду 03.08.2020 р.
22.Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК. Інакше, якщо застосувати принцип логічного тлумачення, можна дійти абсурдного висновку про те, що додатки до обвинувального акту можна не тільки складати без дотримання вимог КПК та вносити до них відомості на розсуд слідчого, а не ті, що передбачені КПК, а й взагалі їх не заповнювати або, більше, взагалі їх не долучати.

23.Отже, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 109 КПК реєстр матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 , не містить відомостей про застосування відносно останньої заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дату і строк його застосування.

24.Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК, не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.

25.Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК, зокрема п. 3 ч. 2 ст. 109, п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору.

26.У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору, то його клопотання про виклик певних осіб для допиту підлягає залишенню без розгляду.

27.Що стосується запобіжного заходу, то слід зазначити таке.

28.Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

29.Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що суд має право вирішувати питання про заходи забезпечення кримінального провадження за клопотаннями учасників судового провадження незалежно від прийнятого рішення, передбачених ч. 3 ст. 315 КПК.

30.За змістом ч. 5 ст. 199 КПК, якою суд керується в силу положень ч. 3 ст. 315 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

31.При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу суд виходить із засади диспозитивності, передбаченої ст. 26 КПК, згідно одному з положень якої (ч. 3), суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
32.Тому, незважаючи на те, що слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 була встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, прокурор же у своєму клопотанні посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК. Отже, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК раніше не встановлювався, у зв`язку з чим суд сприймає посилання прокурора на нього, як на такий, що виник після застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу.
33.Суд також оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_3 у разі визнання її винуватою у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років років; вік та стан її здоров`я (22 роки, стан здоров`я обвинуваченої не перешкоджає утриманню її під вартою); відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що вона не одружена, не має постійного місця роботи та навчання, є громадянкою іншої держави, проживає не за зареєстрованим місцем проживання. Вказане свідчить, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме ризик ухилення обвинуваченої від органу досудового розслідування та/або суду.

34.Про продовження існування вказаного ризику також свідчить і те, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 вже приймала спроби ухилитися від органу досудового розслідування та суду, а саме, перебуваючи під домашнім арештом, залишила визначене їй місце перебування та поїхала за кордон у Республіку Молдова, через що оголошувалася у розшук та слідчим суддею надавався дозвіл на її затримання, що підтверджується відповідною ухвалою від 20.03.2020 р. Саме у зв`язку з порушенням ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно неї був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ці обставини вказують на те, що інший, більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити запобігання встановленому ризику.

35.Разом з цим, на думку суду, прокурор не довів виникнення нового ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу, оскільки прокурор не тільки не надав доказів на його підтвердження, а й взагалі не навів обставини, які би свідчать про його існування.

36.Але вищезазначені обставини кримінального провадження щодо існування іншого ризику свідчать про те, що справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченої ОСОБА_3 на свободу.

37.Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_3 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий та не може бути завершений до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_3 та запобігти вищезазначеному ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 на строк, що не перевищує 60 днів, до 05 жовтня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 199, 314 316, 370 372 КПК, суд

постановив:
1.Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 185 КК, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

2.Продовжити застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 05 жовтня 2020 року.

3.Строк дії наявної ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 05 жовтня 2020 року.

4.Клопотання прокурора про виклик певних осіб для допиту залишити без розгляду.

5.Копію наявної ухвали вручити обвинуваченій ОСОБА_3 , а також направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

6.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченою ОСОБА_3 , яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

7.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

8.Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1