ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року
м. Київ

справа № 754/17915/19
провадження № 51-2869км20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 7 травня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ухвалою від 10 березня 2020 року задовольнив клопотання представника АТ «Альфа-Банку» ОСОБА_9 та скасував арешт майна, накладений у кримінальному провадженні №0007285 відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2019 року на квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_6 .

Київський апеляційний суд ухвалою від 7 травня 2020 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вказану вище ухвалу слідчого судді, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено оскарження в апеляційному порядку такого судового рішення.

Короткий зміст вимог, наведених у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження і призначити новий розгляд у цьому суді. При цьому мотивує свої вимоги тим, що кримінальне процесуальне законодавство не передбачає постановлення ухвали про скасування арешту майна після закриття кримінального провадження, а тому у слідчого судді були відсутні повноваження розглядати таке клопотання і сторона потерпілої має право на апеляційне оскарження такої ухвали на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Посилаючись на висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, вважає, що, розглядаючи клопотання АТ «Альфа-Банк», слідчий суддя порушив правила предметної юрисдикції, зробив помилковий висновок про те, що спір належить розглядати в порядку кримінального судочинства. На його думку, безпідставними та необґрунтованими є твердження суду апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі про неможливість апеляційного перегляду ухвали слідчого судді на підставі усталеної судової практики, що викладена в постановах Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №5-142кс(15)17) та Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 13-19 кс18. Вважає, що апеляційний суд, прийнявши рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про скасування арешту, позбавив права на доступ до правосуддя та порушив загальні принципи кримінального судочинства, а також гарантовані Конституцією України права.

Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні представник ОСОБА_7 підтримав касаційну скаргу у повному обсязі, прокурор заперечила щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
З матеріалів провадження вбачається, що слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ухвалою від 10 березня 2020 року, керуючись статтями 174, 309 КПК, задовольнив клопотання представника АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_9 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0007285 відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 21 вересня 2019 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , виходячи із того, що в матеріалах кримінального провадження наявна постанова старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження №0007285 від 21 серпня 2018 року, у зв`язку з чим потреба в арешті вказаної квартири відпала.

Київський апеляційний суд ухвалою від 7 травня 2020 року, керуючись статтями 309, 392, 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на вказану вище ухвалу слідчого судді.

Цей суд виходив з того, що відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження, оскільки чинним кримінальним процесуальним законодавством (ст. 309 КПК) не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про задоволення клопотання про скасування арешту майна. Також апеляційний суд зазначив, що доводи апелянта про можливість апеляційного перегляду зазначеної ухвали слідчого судді на підставі усталеної судової практики, що викладена в постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року (справа №757/49263/15-к, провадження №5-142кс(15)17) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа №237/1459/17, провадження №13-19кс18), якою зроблено висновок про те, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, яка не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, також не можуть бути підставами для відкриття апеляційного провадження, оскільки слідчий суддя діяв у межах своїх повноважень, визначених ст. 174 КПК.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ухвала слідчого судді за наслідком розгляду клопотання про скасування арештумайна не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Так, згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПКпід час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову в ньому, тобто судові рішення, які були постановлені в порядку ст. 173 КПК.
При цьому можливості оскарження ухвал слідчого судді, які прийняті в порядку ст. 174 КПК, зокрема про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Такий висновок також було сформульовано об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в ухвалі від 19 лютого 2019 року (справа №569/17036/18, провадження №51-598кмо19).
При цьому посилання представника на правові висновки, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17 та постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, у цілому не спростовують правильності оскаржуваного судового рішення, оскільки в цих висновках йдеться про можливість оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК, тоді як у цьому провадженні слідчий суддя розглянув клопотання і ухвалив рішення з урахуванням положень, передбачених ст. 174 КПК.
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом ст. 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).
Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Згідно із ч. 3 ст. 174 КПК прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК).
Втім, частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.
Згідно із ч. 3 ст. 26 КПК слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.
На слідчого суддю покладено функцію судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (ст. 173 і 174 цього Кодексу). З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Суд вважає, що саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, уповноважений за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.
Таким чином, оскільки арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства.
Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому ст. 174 цього Кодексу.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року (справа №727/2878/19), відступивши від свого висновку, сформульованого в п. 49 постанови від 15 травня 2019 року (справа №372/2904/17-ц), у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що доводи представника в касаційній скарзі з посиланням на судову практику щодо відсутності у даному випадку повноважень у слідчого судді розглядати клопотання про скасування арешту після закриття кримінального провадження є безпідставними.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Проте даних, які би свідчили, що судом апеляційної інстанції допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено. Тому з огляду на вищевказане відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених у касаційній скарзі.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 7 травня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року залишити без зміни, а касаційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3