Номер провадження: 11-кп/813/526/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий судді ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновськогорайонного суду м. Одеси від 22.09.2020 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2020 року, задоволено клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія» та засудженого ОСОБА_8 переведено до приміщення камерного типу строком на один місяць.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та відмовити в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія», посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, оскільки судом не було враховано фактичні обставини справи, зокрема відсутність підстав для задоволення клопотання керівництва установи виконання покарань.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції не оскаржена.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проведено за відсутністю засудженого ОСОБА_8 , який будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Право на захист ОСОБА_8 на стадії апеляційного розгляду забезпечено участю його захисника адвоката ОСОБА_7 .

За таких обставин, апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права засудженого на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд за відсутністю засудженого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу засудженого та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи увалу районного суду на відповідність її вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про її законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування ухвали, апеляційним судом не встановлено.

Так, відповідно до п.13-2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Частиною 1 ст.132 КВК України встановлено, що за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може застосовуватись такий захід стягнення як переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Положеннями ч. 9 ст.134 КВК України визначено, що стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.
Як вбачається з матеріалів судової справи ОСОБА_8 засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 19.09.2013 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.121, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.07.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення з 04.11.2012 року по 28.11.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До ДУ «Одеська виправна колонія» прибув 27.12.2013 року.
Згідно мотивувальної частини ухвали районного суду, а також довідки про стягнення та заохочення, яка міститься в матеріалах судової справи (а.с.9), засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання, в період з 2013 по 2018 роки 26 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.
Зі змісту характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_8 не завжди дотримується правомірних відносин та не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, характеризується негативно. До майна установи і предметів, якими користується, ставиться безвідповідально, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи відноситься байдуже, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, на виробництві установи не працевлаштований, до праці не залучається, заохочень не має. Відповідно до ч.14 ст.134 КВК України визнавався таким, що не має стягнень, але після цього допустив 5 (п`ять) порушень режиму тримання (а.с.7).
Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що приймаючи рішення про задоволення клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія», врахувавши особу засудженого ОСОБА_8 , районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність переведення останнього до приміщення камерного типу строком на один місяць.
Приймаючи рішення про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний суд також звертає увагу, що відповідно до інформації, наданої ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», засуджений ОСОБА_8 звільнений 09.10.2020 року по відбуттю строку призначеного покарання, а тому ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2020 року на час розгляду справи в апеляційному суді втратила свою чинність.
За таких підстав апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2020 року, щодо переведення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до приміщення камерного типу залишити без змін.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4