Номер провадження: 11-сс/813/1484/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 14.08.2020 р. про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000989 від 25.05.2020 р. за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскарженою ухвалою в межах кримінального провадження №0000989 від 25.05.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення 31.07.2020 р. обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- пістолет «Форт-12Р» № НОМЕР_1 ;

- 23 патрони до травматичної зброї з маркуванням «has 9 mm P.A.»;

- дозвіл № НОМЕР_2 на зброю «Форт-12РМ» № НОМЕР_3 ;

- ноутбук «Acer Aspire one D270», чорного кольору, з сумкою та зарядним пристроєм;

- мобільний телефон «iPhone», imei: НОМЕР_4 з сім-картою « НОМЕР_5 »;

- жилетка чорного кольору з капюшоном та червоними вставками на плечах;

- номерний знак НОМЕР_6 ;

- флеш-накопичувачі: «SanDisk 2 GB» білого кольору, «Transcend 8 GB» чорного кольору та флеш-накопичувач без позначок.

Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийшов до переконання, що вилучені у кримінальному провадженні речі та документи за обставинами кримінального провадження є речовими доказами, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема використані як засоби вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди та є предметом злочину, тобто є доказом злочину, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованимз огляду на наступні обставини:

- слідчим було вилучено речі особи, яка не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 , відповідно до паспортних даних, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має право на зберігання та носіння спецзасобу пістолета Форт-12Р» № НОМЕР_1 , а патрони у кількості 23 штук із маркуванням «has 9 mm P.A.» є патронами від даної зброї;

- в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України строк звернення слідчого з клопотанням про арешт майна пропущений та слідчим не ставилось питання про його поновлення.

Посилаючись на викладені обставини, власник майна ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Прокурор ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, хоча була належним чином сповіщена про дату, час та місце апеляційного розгляду, подала до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила здійснити апеляційний розгляд за її відсутності та зазначила, що скарга не підлягає задоволенню у зв`язку із тим, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні №0000989 відносно ОСОБА_6 31.08.2020р. був направлений до Приморського райсуду м. Одеси.

Враховуючи неявку сторони обвинувачення в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя вищевказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався з огляду на наступні обставини.
Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000989 від 25.05.2020 р. (а.с. 1-4), слідчий взагалі мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, яка загалом визначає поняття арешту майна та мету його накладення.

При цьому, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Водночас, в поданому клопотанні слідчий метою накладення арешту на майно зазначає встановлення обставин кримінального правопорушення, підтвердження або спростування фактів вчинення злочину, надання правової оцінки діям причетних осіб, недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, попередження настання незворотних наслідків та спричинення збитків у подальшому (а.с. 3), проте чинним кримінальним процесуальним законом, зокрема, вищезазначеною ст.170 КПК України, така мета накладення арешту на майно взагалі не передбачена.
Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно та витягу з ЄРДР у вищевказаному кримінальному провадженні №0000989 (а.с. 5-6) вбачається, що Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК Україниза заявою ОСОБА_10 про те, що 25.05.2020 р. приблизно о 13 год., перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар 17-А біля території ТОВ «Пасажирське», канатна дорога, разом із ОСОБА_11 невстановлені особи почали порушувати громадський порядок та бризнули заявникові та його супутниці в обличчя та очі із газового балончика.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя зазначає, що вилучені в ході проведення обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами, зокрема, використані як засоби вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та є предметом злочину.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, апеляційний суд наголошує на тому, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучені в ході проведення обшуку пістолет «Форт-12Р» № НОМЕР_1 , 23 патрони до травматичної зброї з маркуванням «has 9 mm P.A.», дозвіл на зброю «Форт-12РМ» № НОМЕР_3 , ноутбук «Acer Aspire one D270» з сумкою та зарядним пристроєм, мобільний телефон «iPhone», жилетка чорного кольору, номерний знак та флеш-накопичувачі є речовими доказами в зазначеному провадженні, зокрема, були знаряддями вчинення злочину або їх об`єктами, або взагалі зберегли на собі будь-які його сліди або містять відомості, що в подальшому можуть бути використані як докази.

Натомість, відповідно до наданих слідчому судді суду 1-ої інстанції та апеляційного суду матеріалів, знаряддями вчинення злочину, всупереч висновкам слідчого судді в оскаржуваній ухвалі, були газові балончики.

Таким чином, органом досудового розслідування не було доведено причетності арештованого вилученого майна до вчинення вищевказаного злочину, за ознаками якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000989.

Окрім того, до поданого слідчим клопотання взагалі не було додано жодних матеріалів, які б обґрунтовували доводи клопотання, натомість, в якості додатків містить лише вищезгаданий витяг з ЄРДР (а.с. 5) та копія протоколу обшуку від 31.07.2020 р. за адресою: м. Одеса, вул. Обнорського, 116 (а.с. 7-10).
Окрім того, заслуговують на увагу та є слушними доводи апелянта про те, що слідчим було вилучено речі особи, яка не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, з протоколу обшуку від 31.07.2020 р. за адресою: м. Одеса, вул. Обнорського, 116 (а.с. 7-10), підозрюваним у зазначеному кримінальному провадженні №0000989 від 25.05.2020 р. за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України є ОСОБА_6 , в той час як вилучене майно на праві власності належить ОСОБА_6 , тобто зовсім іншій особі.

Що стосується посилань ОСОБА_6 на порушення слідчим встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України строку звернення з клопотанням про арешт майна та не порушенням питання про його поновлення, колегія суддів звертає уваги на помилковість таких доводів з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Частина 7 ст. 115 КПК України передбачає, що при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Як вбачається з матеріалів провадження, майно у ОСОБА_6 було вилучено 31.07.2020 р. о 12:24 год. (а.с. 7), а клопотання про арешт майна було подано засобами поштового зв`язку 03.08.2020 р. (а.с. 12, зворотна сторона).

При цьому, останній день передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 171 КПК України строку для подання клопотання слідчого про арешт майна припадав на 02.08.2020 р., проте зазначений день був неробочим, у зв`язку із чим останній день строку в цьому випадку, відповідно до вищезазначених положень кримінального процесуального закону, припадав саме на 03.08.2020 р., тому в дану випадку слідчим не було допущено жодних порушень вимог закону щодо дотримання строків звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

За викладених вище обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що слідчий суддя залишив поза увагою, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучене майно відповідає критеріям, встановленим ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто являється речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні, зокрема, було знаряддям вчинення або предметом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального провадження, а також було об`єктом кримінально протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 14.08.2020 року про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення 31.07.2020 р. обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого міститься в резолютивній частині ухвали, в межах кримінального провадження №0000989 від 25.05.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення 31.07.2020 р. обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Обнорського, 116, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4