КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0000381 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Барвінкове Харківської області, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, маючого малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силуст. 89 КК України не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Також цим вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат відповідно до ст. 124 КПК України.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 02.02.2020 року приблизно о 03 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Н. Ужвій, 1, поруч з кафе «Шинок», ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , наблизився до останнього та наніс йому один удар ножем в область тулуба, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 умисне тяжке тілесне ушкодження, після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.
Відповідно до висновку експерта №042-475-2020 від 25.03.2020 року ОСОБА_7 своїми умисними діями заподіяв ОСОБА_8 проникаюче колото-різане поранення живота, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подали аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, в яких не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і кваліфікацію дій обвинуваченого, просять змінити оскаржуваний вирок Подільського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості і призначити йому покарання за ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В обґрунтування доводів своїх апеляційних скарг посилаються на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України і роз`яснень викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» та зазначають, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд в достатній мірі не врахував усіх обставин, що пом`якшують покарання, зокрема визнання ним своєї вини, щире каяття, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, неофіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину. Також просять врахувати процесуальну поведінку обвинуваченого, який під час проведення досудового розслідування та в суді першої інстанції надавав правдиві, вичерпні і послідовні показання, добровільно сприяв розкриттю вчиненого злочину і жодним чином не намагався уникнути відповідальності за скоєне.

Крім цього апелянти звертають увагу, що матеріали справи не містять доказів перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, на що послався суд першої інстанції, як на обставину, що обтяжує покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який проти них заперечував, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000381 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що викладені в них доводипро невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та доцільності його пом`якшення шляхом застосування положень ст. 75 КК України, не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом з урахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України. При цьому, суд першої інстанції врахував обставини та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, має дитину, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, суд обгрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання, а твердження сторони захисту про недоведеність факту його перебування в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, так як цей стан ніхто не перевіряв і освідування не проводилось, є безпідставними, оскільки в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро покаявся та підтвердив, що перед подією він відпочивав у кафе "Шинок " і вживав спиртне.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи та враховуючи вищезазначені факти і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, що є мінімальною межею санкції ч. 1 ст. 121 КК України і не вбачає підстав як для його пом`якшення, так і для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, про що ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

На переконання колегії суддів, всі обставини, на які посилаються апелянти, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховані в повному обсязі, даних про можливість його виправлення без відбування покарання не встановлено, а тому апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді, колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його зміни, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000381 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3