УХВАЛА

27 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 359/8596/15-к

провадження № 51-2587кмо18

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
до початку розгляду касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000839,
у с т а н о в и л а:

Колегія суддів Другої судової палати Суду ухвалою від 5 листопада 2020 року, посилаючись на різне застосування статей 233, 234, 237 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), керуючись статтями 4341, 4342 цього Кодексу, передала згадане кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати Суду.
Проте з цим рішенням погодитись не можна з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4341 КПК кримінальне провадження передається на розгляд об`єднаної палати, якщо колегія суддів, яка розглядає справу в касаційному порядку, вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати.
Наведеною нормою процесуального права сформульовано конкретні умови, наявність сукупності яких слугує підставою для передачі кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати. Зокрема, такими обов`язковими умовами є: 1) необхідність відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати; 2) подібність правовідносин, за яких було неоднаково застосовано норми права.
При передачі кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів Другої судової палати Суду залишила поза увагою наведені положення закону.
Аргументуючи свою позицію колегія суддів зазначила, що за змістом статей 233, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, яка проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення й здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. А, виходячи з аналізу положень указаних норм, право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.
Констатувавши, що у цьому кримінальному провадженні попереднім рішенням суду касаційної інстанції від 20 вересня 2018 року вже було визнано належним та допустимим доказом протокол огляду місця події від 27 квітня 2015 року, оскільки огляд автомобіля ОСОБА_7 проводився в порядку ч. 1 ст. 233 КПК за добровільною згодою останнього, колегія судів ствердила про згоду з таким висновком.
Водночас колегія суддів указала на інші правові позиції (висновки) щодо застосування статей 233, 234, 237 КПК у провадженнях № 51-1173км18 (справа № 159/451/16-к), № 51-6549км19 (справа № 753/4091/16-к) та № 51-2824км18 (справа № 591/6423/15-к).
Разом із тим, зі змісту рішень Суду, в яких, на думку колегії суддів, по іншому було застосовано згадані норми права, вбачається, що відображені у них правовідносини не є подібними.
Зокрема, у провадженні № 51-1173км18 (постанова від 12 лютого 2019 року) підставою для визнання недопустимими даних, отриманих за результатами огляду автомобіля слугувало те, що не було підтверджено добровільної згоди відповідних осіб на проведення цієї процесуальної дії. Натомість у справі стосовно ОСОБА_7 такої обставини не встановлено.
У провадженнях № 51-2824км18 та № 51-6549км19 (постанови від 13 травня та 3 червня 2020 року відповідно) колегії суддів Третьої судової палати дійшли висновку, що у конкретних випадках на відміну від ситуації в справі, переданої на розгляд об`єднаної палати, було проведено не огляд володіння особи, а фактично обшук і через порушення його процедури (правил ч. 2 ст. 234 КПК) визнали недопустимим доказ сторони обвинувачення. При цьому в постанові від 3 червня 2020 року також зауважено про недоведеність добровільної згоди особи на огляд транспортного засобу.

Таким чином, установлені в справах фактичні обставини й досліджені ситуації різні, а їхнє ототожнювання є некоректним.
Оскільки в постановах, на які посилається Суд в ухвалі від 5 листопада 2020 року, немає подібності правовідносин, відсутня й передбачена законодавцем обов`язкова умова для передачі провадження на розгляд об`єднаної палати.
Крім того, колегія суддів Другої судової палати Суду в своєму рішенні не зазначила конкретної норми права із застосуванням якої вона не погоджується й не обґрунтувала як саме відмінно від застосування цієї норми у постанові Суду від 12 лютого 2019 року (справа № 159/451/16-к) чи у постановах Суду від 13 травня та 3 червня 2020 року (справи № 591/6423/15-к та № 753/4091/16-к) така норма повинна застосовуватись.
Єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Отже, однією з функцій, а також завданням об`єднаної палати є необхідність сформувати обґрунтовану правову позицію щодо застосування конкретної норми права, яку було неправильно використано, й сприяти єдиному та правильному правозастосуванню в судовій практиці. При цьому забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження (ст. 7 КПК) шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах. Тобто завдання об`єднаної палати Суду досягти у встановленому законом порядку юридичної визначеності у спірних правовідносинах і запобігти невизначеності в подібних ситуаціях.
З огляду на викладене та з урахуванням того, що зі змісту ухвали від 5 листопада 2020 року не вбачається наявності спірних правовідносин і невизначеності в подібних ситуаціях,виходячи з функцій та завдань об`єднаної палати й засади законності кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2016 року й Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року підлягає поверненню на розгляд колегією суддів Другої судової палати Суду для прийняття рішення по суті.

Керуючись статтями 7 та 4341 КПК, об`єднана палата Суду

п о с т а н о ви л а:
Повернути кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року на розгляд колегією суддів Першої судової палати Суду для прийняття рішення по суті.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6