Справа № 509/1826/16-к
Номер провадження:1-кп/521/79/18
У Х В А Л А
03 січня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1

судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар - ОСОБА_4

прокурор - ОСОБА_5

захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси в порядку ст. 331 КПК України питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 28 та ч.2 ст. 147, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 189, ст. 348, ч.2 ст. 353, ч.2 ст. 342, ст. 395 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор в судовому засіданні просила продовжити строк тримання під вартою обвинувачених посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилаючись на обставини, які на її думку свідчать про їх наявність.

Сторона захисту просила не продовжувати запобіжний заход у вигляді тримання під вартою, наводячи доводи на підтвердження своєї позиції.

Суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 необхідно продовжити з наступних підстав.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення суд, в томі числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якого, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до Висновку Консультаційної ради європейських судів № 11 (2008) щодо якості судових рішень судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими та давати можливість читачеві простежити логіку міркувань, які привели суддю до ухваленого ним рішення та не повинні неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення.
Характер та обставини вчинених злочинів, які інкримінується обвинуваченим, обставини їх затримання, а також досліджені в судовому засіданні докази (допит потерпілих) свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до них запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою схилити їх до зміни первинних показань (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України).

Крім того, суд приймає до уваги, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мають законних джерел доходу, а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були раніше судимими, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого корисливого злочину (п.5 ч.1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачується, у скоєнні, в тому числі, злочину який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Однак, тяжкість обвинувачення, на даному етапі вже не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, проте може прийнята судом до уваги та з урахуванням інших встановлених ризиків та обставин, передбачених ст. 178 КПК України (вік та стан їх здоров`я обвинувачених; ступень міцності соціальних зв`язків та репутацію обвинувачених за місцем мешкання, їх майновий стан) може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій. При цьому суд приймає до уваги ступень міцності соціальних зв`язків обвинувачених за місцем мешкання.

Крім того, суд приймає до уваги характер суспільної небезпеки інкримінованих обвинуваченим злочинів, які посягають, в тому числі, на життя та здоров`я осіб, які відповідно до ст.3 Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених та обмеження їх конституційних прав в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.
Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинувачених, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити запобіжний заход у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 на 60 днів, тобто з урахуванням попередньої ухвали суду до 22.03.2018 року, включно.
Продовжити запобіжний заход у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_9 на 60 днів, тобто з урахуванням попередньої ухвали суду до 22.03.2018 року, включно.
Продовжити запобіжний заход у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_10 на 60 днів, тобто з урахуванням попередньої ухвали суду до 22.03.2018 року, включно.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3