ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/112/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
слідчого - ОСОБА_7 ,
представників власників майна адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно ухвали накладено арешт на майно, вилучене 14.12.2020 під час обшуку за адресами:
1.АДРЕСА_1 , належне:
- ОСОБА_14 : мобільний телефон «iPhone 6», IMEI: НОМЕР_1 ; мобільний телефон «iPhone 6», IMEI: НОМЕР_2 ; грошові кошти номіналом 100 гривень у кількості 97 штук - загальною сумою 9700 (дев`ять тисяч сімсот) грн.; флеш карту на 8Gb, «DTSE9»;
- ОСОБА_13 : мобільний телефон «iPhone-10», серійний номер: НОМЕР_3 ; банківська картка «А-Банк» № НОМЕР_4 ; банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_5 ; банківська картка «МоноБанк» № НОМЕР_6 ;
- ОСОБА_12 : чорнові записи з рукописним текстом на 3-х аркушах; два зелених тубуса, всередині зі скляними колбами, в яких знаходиться речовина рослинного походження в сухому подрібненому стані, зеленого кольору; банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ; банківська картка «ПриватБанк» № НОМЕР_8 ; Банківська картка «МоноБанк» № НОМЕР_9 ; стартовий пакет «Vodafon» (без сім-карти) до абонентського номеру НОМЕР_10 ; мобільний телефон «iPhone 6», IMEI: НОМЕР_11 (у не робочому стані); мобільний телефон «iPhone 11», IMEI: НОМЕР_12 ;
- ОСОБА_10 : мобільний телефон «iPhone Xs max», IMEI: НОМЕР_13 ; банківська карта «МоноБанк» № НОМЕР_14 ; банківська карта «ПриватБанк» № НОМЕР_15 ; Візитка «Seven.gold 777 ( НОМЕР_16 )»; грошові кошти номіналом 100 гривень у кількості 37 штук загальною сумою 3700 (три тисячі сімсот) грн.,
- ОСОБА_15 : мобільний телефон «iPhone 11», IMEI: НОМЕР_17 ; IMEI: НОМЕР_18 ; банківська карта «Монобанк» № НОМЕР_19 ; грошові кошти номіналом 100 гривень у кількості 35 загальною сумою 3500 (три тисячі п`ятсот);
- ОСОБА_11 : банківська карта «ПриватБанк» № НОМЕР_20 ; банківська карта «ПумбБанк» № НОМЕР_21 ; мобільний телефон «Meizu», IMEI: НОМЕР_22 ; IMEI: НОМЕР_23 ;
2. АДРЕСА_2 , належне:
Визначено строк арешту електронних носіїв інформації, мобільних телефонів - два місяці, тобто до 18.02.2021 включно, після чого вказане майно має бути повернуто власникам.
Зберігання арештованого майна визначено здійснювати в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012р. «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
На зазначену ухвалу слідчого судді, представник власників майна ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_8 та представник власників майна ОСОБА_17 , ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_19 подали апеляційні скарги.
В своїй апеляційні скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2020 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити в повному обсязі та зобов`язати слідчого повернути ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 вилучене під час обшуку 14.12.2020 майно. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в клопотанні прокурора та в ухвалі суду жодним доказом не встановлено причетності ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , або будь-якої іншої особи до вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України. Крім того, суду не надано жодного належного та допустимого доказу щодо взагалі вчинення будь-ким, будь-де, будь-коли, стосовно когось кримінального правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України. В клопотанні прокурора, в ухвалі суду відсутні викладення достатніх підстав вважати, що вилучене майно одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від них. В клопотанні прокурора жодним чином не обґрунтовано зв`язок між ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , вилученими речами та подіями, що є предметом кримінального провадження.
В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_19 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2020 та постановлення нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на майно ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
В обґрунтування апеляційних скарг адвокат ОСОБА_19 зазначає, що ухвалу вважає постановленою з істотним порушенням вимог КПК України, в результаті невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за результатами неповноти судового розгляду. Зазначає, що після опису грошових коштів слідчий розпоряджався ними на власний розсуд та в порушення ч.5 ст. 237 КПК України, гроші не були опечатані. Також зазначає, що власник майна не ставить свого підпису на відповідній бирці, яка повинна скріпити відповідний пакет (засіб для опечатування). Слідчий та прокурор не змогли підтвердити у суді, що вилучені речі тимчасово вилучались у відповідності до вимог Закону. Крім того, слідчий та прокурор не змогти підтвердити, що вилучені речі взагалі опечатані та як вони виглядають (оскільки не додали фото вказаних речей). Також зазначає, що ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зазнали значних збитків та моральних страждань, у зв`язку з позбавленням їх можливості вільно володіти та розпоряджатися своїм майном.
В судове засідання апеляційного суду власники майна ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги, не з`явилися.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю власників майна ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , але за участю іх представників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , які є апелянтами, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власників майна адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , які підтримали вимоги апеляційних скарг, а також прокурора, який заперечував щодо їх задоволення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
16.12.2020 прокурор відділу 09/2/1 Харківської обласної прокуратури ОСОБА_20 звернулася до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 14.12.2020 під час обшуку за адресами:
- АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 ;
- АДРЕСА_2 , належне ОСОБА_21 .
В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що постановами слідчого від 15.12.2020 зазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Вилучені під час обшуку предмети необхідно дослідити під час проведення комп`ютерно технічних та почеркознавчої експертизи. Враховуючи те, що вилучені речі та документи містять в собі доказову інформацію щодо шахрайських дій працівників та організаторів «Call центрів», які зловживаючи довірою громадян привласнили їх грошові кошти у великих розмірах, у зв`язку з чим, вони є доказами кримінального правопорушення, прокурор просила накласти на них арешт.
Постановляючи рішення про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції таке рішення мотивував тим, що вилучене при обшуках майно може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, знищення, використання, перетворення, пресування та відчуження майна.
Відповідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна, на які слідчим суддею накладено арешт, ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Отже, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Доводи адвоката ОСОБА_8 , що містяться в апеляційній скарзі стосовно того, що в клопотанні прокурора та в ухвалі суду жодним доказом не встановлено причетності ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 до вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України, а також не надано жодного належного та допустимого доказу щодо взагалі вчинення будь-ким кримінального правопорушення, а крім того, відсутні підстави вважати, що вилучене майно одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від них, не свідчать на цьому етапі досудового розслідування про несправедливість або незаконність рішення слідчого судді щодо накладення арешту на майно, оскільки такі доводи обов`язково будуть перевірятись в порядку чинного КПК України під час досудового розслідування, а обставини, на які посилається ОСОБА_8 є предметом доказування по цьому кримінальному провадженню, оскільки воно порушено внаслідок факту шахрайства.
Оскільки з заявою про вчинення злочину звернулася фізична особа та зазначила про наявність заподіяної їй матеріальної шкоди, вказана обставина, в межах досудового розслідування, свідчить про об`єктивні підстави для подання потерпілими позовів щодо відшкодування матеріальної шкоди, а походження вилучених грошових коштів буде з`ясовуватись за наслідками проведення цього розслідування, оскільки предметом вказаного злочину, виходячи з його кваліфікації за ч.3 ст. 190 КК України є саме грошові кошти.
Зі змісту апеляційної скарги адвоката ОСОБА_19 не вбачається в частині якого майна ОСОБА_18 та ОСОБА_17 він просить скасувати арешт, тобто його вимоги є неконкретизовані.
Під час апеляційного розгляду таких відомостей адвокатом ОСОБА_19 також надано не було.
Решта доводів, на які посилаються в апеляційних скаргах представники власників майна адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_19 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.
Крім цього, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Судова колегія також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.
За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 та представника власників майна ОСОБА_17 , ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді