Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника володільця майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
слідчого - ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000435 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2020 року, про відмову в задоволенні клопотання начальника відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Начальник відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0011 площею 16,3833 га, :03:000:0008 площею 49,416 га, :04:000:0001 площею 39,387 га, :04:000:0003 площею 27,967 га, :05:000:0002 площею 40,7338 га, :03:000:0003 площею 84,0322 га, :03:000:0007 площею 67,9551 га, :04:000:0002 площею 86,3429 га, :03:000:0001 площею 225,8585 га, :03:000:0002 площею 115,5432 га, :03:000:0014 площею 15,279 га, :04:000:0006 площею 4,8407 га, :04:000:0007 площею 126,5586 га, :04:000:0008 площею 2,0586 га, :03:000:0015 площею 17,4285 га, які на даний час зареєстровані за Баківцівською сільською радою Луцького району Волинської області, шляхом заборони на володіння, користування та розпорядження майном.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2020 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання старшого слідчого задовольнити повністю та накласти арешт на майно, зазначене в клопотанні слідчого.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, представників володільця майна, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, потерпілих та їх представників, які апеляційну скаргу прокурора підтримали, пояснення слідчого, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так доводячи підставність поданого клопотання в частині накладення арешту на це майно слідчий вказував про те, що вилучене майно є предметом розслідування вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Повернення такого майна унеможливить виконання завдання кримінального провадження в частині забезпечення повного та неупередженого розслідування.
Разом з тим матеріали клопотання не містять доказів, а прокурор в ході його розгляду не навів достатніх обґрунтувань та не надав належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання майна речовими доказами постановою слідчого.
Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя місцевого суду, як на підставу накладення арешту майно слідчий посилався на те, що воно є доказом злочину, однак при цьому, таке твердження належним чином не обґрунтовано та не вмотивовано. Не було надано з цього приводу і відповідних належних доказів.

Погоджується апеляційний суд і з мотивами місцевого суду щодо необґрунтованості мети накладення арешту, оскільки в клопотанні не зазначено, а в ході розгляду клопотання, прокурором не наведено правових підстав і мети такого арешту відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

А тому, колегія суддів повністю погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0011 площею 16,3833 га, :03:000:0008 площею 49,416 га, :04:000:0001 площею 39,387 га, :04:000:0003 площею 27,967 га, :05:000:0002 площею 40,7338 га, :03:000:0003 площею 84,0322 га, :03:000:0007 площею 67,9551 га, :04:000:0002 площею 86,3429 га, :03:000:0001 площею 225,8585 га, :03:000:0002 площею 115,5432 га, :03:000:0014 площею 15,279 га, :04:000:0006 площею 4,8407 га, :04:000:0007 площею 126,5586 га, :04:000:0008 площею 2,0586 га, :03:000:0015 площею 17,4285 га, які на даний час зареєстровані за Баківцівською сільською радою Луцького району Волинської області, шляхом заборони на володіння, користування та розпорядження майном з підстав, викладених в оскаржуваному судовому рішенні.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2020 року, про відмову в задоволенні клопотання начальника відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно залишити без змін.

Головуючий:

Судді: