СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/716/20 ун. № 759/2256/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
розглянувши у приміщенні суду під час судового розсгляду за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луганськ, проживає: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, клопотання про арешт майна,
сторони: прокурор ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисники обвинуваченого: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , інші учасники: потерпілий ОСОБА_10 , його представники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , -
В С Т А Н О В И В:
Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження представниця потерпілого ОСОБА_13 звернулася до суду з повторним клопотанням про накладення арешту на майно, власником якого є обвинувачений ОСОБА_7 , а саме, на належний йому на праві власності транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter» 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи повторне звернення з даним клопотанням, представниця потерпілого послалася на такі додаткові обставини: - відчуження обвинуваченим після направлення обвинувального акта до суду частини свого нерухомого майна (земельної ділянки зокрема) з приховуванням такого факту від суду; - через наявність неповнолітніх утриманців об`єктивні ускладнення виконання рішення суду щодо звернення стягнення на житло обвинуваченого, арешт на яке був врахований судом як відсутність підстави для накладення арешту на інше майно. Також представниця звернула увагу на дотримання балансу інтересів сторін шляхом задоволення даного клопотання без позбавлення обвинуваченого правом користуватися вказаним транспортним засобом.

У судовому засіданні представниця потерпілого ОСОБА_13 яку підтримав інший представник, просила задовольнити вказане своє клопотання, подане в інтересах позивача з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Заслухавши думку прокурора та представників потерпілого, які підтримали вказане клопотання, захисників та обвинуваченого, які, зважаючи на вже прийняте судом рішення про відмову у задоволенні аналогічного клопотання, заперечували проти задоволення повторно поданого клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого, дослідивши заявлене клопотання та його додатки, колегія суддів дійшла таких висновків.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому Законом порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, зокрема і для забезпечення цивільного позову. Ухвалою суду від 04 червня 2020 року було відмовлено в задоволенні аналогічного клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_14 . Суд виходив з того, що права потерпілого на відшкодування завданої шкоди з урахуванням відомих суду даних повноцінно забезпечені шляхом накладення такого арешту під час досудового розслідування на житло обвинуваченого.
Натомість, при вирішенні питання про арешт майна на даному етапі, враховуючи фактор часу, суд вимушений врахувати і додаткові фактори, на які з наведенням відповідного обґрунтування послалася представниця потерпілого. Зокрема, факт відчуження обвинуваченим після направлення обвинувального акта до суду частини свого нерухомого майна, об`єктивні ускладнення виконання рішення суду щодо звернення стягнення на його житло, в якому проживає неповнолітня дитина. Без врахування всіх ризиків, запобігання яким актуалізоване у положеннях ст. 170 КПК України, заходи забезпечення можуть стати ілюзорними, а відтак може бути не дотримано баланс інтересів учасників провадження у зв`язку із необхідністю забезпечення цивільного позову.

Обрана обвинуваченим поведінка, коли він вдався до відчуження свого майна в умовах, коли звичайний спостерігач вбачатиме зв`язок таких дій із фактом кримінального переслідування, на що вказує час вчинення таких дій та намагання їх приховати, дає суду підстави вважати, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування заходів забезпечення призведе до приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, передачі майна, а вже обрані заходи забезпечення можуть виявитися недієвими в розумінні справедливого правосуддя.

З даним клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову звернулася до суду представниця цивільного позивача, тобто належна особа (ч. 1 ст. 171 КПК України). Факт вирішення судом аналогічного клопотання не позбавляє належного учасника судового засідання звернутися з ним повторно.

Подане клопотання відповідає вимогам до нього (ч. 3 ст. 171 КПК України), зокрема, містить посилання на розмір шкоди, завданої злочином (5 513 246 грн. 64 коп.), який узгоджується з розміром фактично заявлених позовних вимог у межах даного судового провадження з поданням доказів, які, на думку, позивача, обґрунтовують і доводять факт завдання шкоди та її розміру. Клопотання містить належне обґрунтування необхідності його повторного вирішення судом.

Вартість майна, додатково арештувати яке з метою забезпечення цивільного позову просить представниця потерпілого, є співмірною розміру шкоди, зазначеної у цивільному позові, навіть і без урахування моральної шкоди.

Згідно з правилами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як видно з досліджених судом результатів аналітичного пошуку транспортного засобу за обліковими даними сервісів МВС України, транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter 2002 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 з 15 жовтня 2002 року належить на праві власності ОСОБА_15 , що не оспорювалося останнім.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що подане клопотання представниці потерпілого про накладення арешту на майно, власником якого є обвинувачений ОСОБА_7 , підлягає задоволенню для забезпечення цивільного позову у спосіб, який є дієвим і здатним забезпечити мету накладення арешту - забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме, шляхом заборони обвинуваченомуна відчуження та розпорядження належного йому на праві власності транспортного засобу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 170-171, 369-372 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання представниці потерпілого ОСОБА_13 про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_14 задовольнити.
Накласти арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter 2002 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за обвинуваченим ОСОБА_16 шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Копію ухвали направити на виконання до відповідного органу поліції.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.
СУДДІ: ОСОБА_17

ОСОБА_18

ОСОБА_19