У Х В А Л А
Іменем України
27 серпня 2020 року
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні, клопотання начальника другого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління Державної фіскальної служби України підполковник податкової міліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Головним слідчим управлінням Державної фіскальної служби України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000071 від 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до заяви Українського аналітичного Центру в період 2008-2020 року гр. ОСОБА_7 здійснює продаж товарів через мережу Інтернет на сайті «STYLUS» від імені підставних фізичних осіб - підприємців, які фактично є його працівниками, що призвело до фактичного ненадходження коштів до бюджету України в особливо великих розмірах.

Додатково, встановлено, що до діяльності інтернет-магазину «STYLUS», який підконтрольний ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та фактично від свого імені здійснюють реалізацію товарно-матеріальних цінностей, наступні фізичні особи та фізичні особи - підприємці, а саме:

- ФОП ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 );

- ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_3 );

- ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 );

- ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_5 );

- ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_6 );

- ФОП ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_7 );

- ФОП ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_8 );

- ФОП ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_9 );

- ФОП ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_10 );

- ФОП ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_11 );

- ФОП ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_12 );

- ФОП ОСОБА_19 (РНОКПП НОМЕР_13 );

- ФОП ОСОБА_20 (РНОКПП НОМЕР_14 );

- ФОП ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_15 );

- ФОП ОСОБА_22 (РНОКПП НОМЕР_16 );

- ФОП ОСОБА_23 (РНОКПП НОМЕР_17 );

- ФОП ОСОБА_24 (РНОКПП НОМЕР_18 );

- ФОП ОСОБА_25 (РНОКПП НОМЕР_19 );

- ФОП ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_20 );

- ФОП ОСОБА_27 (РНОКПП НОМЕР_21 );

- ФОП ОСОБА_28 (РНОКПП НОМЕР_22 );

- ФОП ОСОБА_29 (РНОКПП НОМЕР_23 );

- ФОП ОСОБА_30 (РНОКПП НОМЕР_24 );

- ФОП ОСОБА_31 (РНОКПП НОМЕР_25 );

- ФОП ОСОБА_32 (РНОКПП НОМЕР_26 );

Крім того серед таких СГД є вже встановлені фізичні особи підприємці, що працюють в інтернет-магазині «Stylus», а саме:

- ФОП ОСОБА_33 (РНОКПП НОМЕР_27 );

- ФОП ОСОБА_34 (РНОКПП НОМЕР_28 );

- ФОП ОСОБА_35 (РНОКПП НОМЕР_29 );

- ФОП ОСОБА_36 (РНОКПП НОМЕР_30 ).

Крім того, відповідно до акту №3224-26-53-17-01- «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати нелажних сум податків до бюджету ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_4 ) за період з 01.08.2010р. по 31.12.2013р.» платником податків-фізичною особою ОСОБА_10 в порушення вимог Податкового кодексу шляхом не подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2012-2013рр. умисно занижено обсяги оподаткованого доходу, що дало змогу останньому умисно ухилитися від сплати податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 4 220 167, 72 грн.

Також, відповідно до акту №18/26-52-17-01/ «Про результати невиїзної документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти декларування, нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за осіб за період з 05.11.2011р. по 31.12.2014р. фізичною особою ОСОБА_9 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 » платником податків-фізичною особою ОСОБА_9 в порушення вимог Податкового кодексу шляхом не подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2013-2014рр. умисно занижено обсяги оподаткованого доходу, що дало змогу останньому умисно ухилитися від сплати податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 4 872 599, 63 грн.

Зазначені умисні дії ОСОБА_7 спільно із іншими зазначеними фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, надали їм змогу умисно ухилитися від сплати податку з доходу фізичних осіб, що призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Відповідно до рапортів, наданих на доручення слідчого, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться магазин «STYLUS» та склад несертифікованої в Україні техніки, яка ввезена на територію України поза митним контролем.

Так, відповідно до показань, наданих свідком, інтернет-магазин «STYLUS» для здійснення господарської діяльності винаймає складські та офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

13.08.2020 року, згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва №1-кс/761/14596/2020, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 та вилучено майно, що вказано в протоколі обшуку від 13.08.2020 року.

Вказане майно передано на відповідальне зберігання володільцю, присутньому у ході проведення обшук.

Під час проведення обшуку, з метою здобуття доказів причетності до вчинення розслідуваного у кримінальному провадженні злочину вилучено документи, комп`ютерну та побутову техніку, що не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу та вважаються тимчасово вилученим майном.

Однак, враховуючи, що на час проведення обшуку у володільця відсутні документи, які підтверджують законність походження техніки, а вилучені чорнові записи (документи), відомості та інформація можуть бути використані як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що встановлюється під час даного кримінального провадження, фіксації фактів ухилення від сплати податків, а також для проведення документальних перевірок, судово-економічних та почеркознавчих експертиз, виникла необхідність в накладенні арешту на вказані предмети та документи.

Враховуючи викладене слідчий просив слідчого суддю задовольнити клопотання.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили слідчого суддю його задовольнити.

Представник власника майна заперечив проти задоволення клопотання вказуючи на його необґрунтованість та незаконність.

Заслухавши думку учасників розгляду клопотання, вивчивши клопотання про арешт майна, додані до нього копії матеріалів кримінального провадження та матеріали долучені учасниками розгляду клопотання, вважаю що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2020 року, якою надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається що дозвіл на вилучення надавався лише документів за період діяльності інтернет магазину «STYLUS» з 2010 р. по 2014 р.

В той же час в ході проведення обшуку було вилучено документи за інші періоди діяльності інтернет магазину «STYLUS», побутову та комп`ютерну техніку, дозвіл на вилучення яких не надавався.

В матеріалах клопотання відсутні дані, зокрема щодо проведення фінансового моніторингу та/або перевірки інтернет магазину «STYLUS» за період окрім 2010-2014 років, а відтак не доведена необхідність у накладенні арешту на документи які не стосуються вказаного періоду, оскільки відсутні дані щодо здійснення будь-якої незаконної діяльності за вказаний час.

Крім того, слідчим не доведено, що вказане ним у клопотанні майно є предметом кримінального правопорушення, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та на нього спрямовано кримінальне правопорушення, таким чином майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу та тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції (ВП), заява №31107/96, п. 58 ЕСНР. 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 у справі «Спорронгта Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Також, слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченого ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудного, які вчинили суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Крім того, вирішуючи питання про скасування арешту майна слідчий суддя враховує загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип співмірності.
Проте, зі змісту наявних у справі матеріалів не вбачається даних, які б свідчили, що вказані заходи забезпечення кримінального провадження є співмірними та пропорційними.
Отже, слідчим не доведено наявності ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України та не обґрунтовано при цьому правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права володіння завданням кримінального провадження.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання начальника другого відділу управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління Державної фіскальної служби України підполковник податкової міліції ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 29.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1