Справа № 680/320/20
№ 1-кп/680/29/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" липня 2020 р. смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 13 квітня 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косиківці, Новоушицького району, Хмельницької області, громадянина України, українця, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

установив:
Органом досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 13 квітня 2020 року близько 09 год., перебуваючи вдома за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із своєю співмешканкою ОСОБА_7 , з якою перебуває у сімейних відносинах, з метою заподіяння останній тілесних ушкоджень, умисно кулаком правої руки наніс один удар по верхній правій частині спини ОСОБА_7 , чим спричинив їй тілесне ушкодження у вигляді одного синця в між лопатковій області справа, який по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Від потерпілої ОСОБА_7 надійшла заява про відмову від обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з чим просить кримінальне провадження закрити.
Прокурор заперечила проти вказаного клопотання, обґрунтовуючи свою позицію тим, що положення пункту 7 частини 1 статті 284 КПК забороняє закриття кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання потерпілої та закриття кримінального провадження.
Згідно з п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зокрема, за ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.284, ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Прокурор наголосила на тому, що до пункту 7 частини 1 статті 284 КПК внесені зміни, відповідно до яких кримінальне провадження не може бути закрито, якщо провадження стосується злочину, пов`язаного з домашнім насильством.
Суд вважає, що поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст.126-1 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, а й в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства, а тому при встановленні змісту згаданого поняття слід виходити з конкретних фактичних обставин справи, а не тільки з кваліфікації дій винуватця.
Суд не погоджується із доводами прокурора про те, що злочин щодо особи, яка зазначена у частинах 2 та 3 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», завжди має вважатися злочином, «пов`язаним з домашнім насильством» в значенні пункту 7 частини 1 статті 284 КПК.
Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», яким були внесені зміни до пункту 7 частини 1 статті 284 КПК, спрямований на реалізацію положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству (надалі - Стамбульська Конвенція).
Зокрема, виключення цим законом із загального правила закриття кримінального провадження у разі, коли потерпілий відмовився від обвинувачення у справі приватного обвинувачення, випадків, пов`язаних з домашнім насильством, вочевидь є імплементацією в національне законодавство положень частини 1 статті 55 цієї Конвенції, яке передбачає, що «сторони забезпечують, щоб розслідування або кримінальне переслідування правопорушень, установлених відповідно до статей 35, 36, 37, 38 та 39 цієї Конвенції, не залежали цілком від повідомлення або скарги, поданої жертвою, … і щоб провадження могло продовжуватися навіть, якщо жертва відкликає свою заяву або скаргу».
Стаття 2 Стамбульської Конвенції передбачає, що «ця Конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства…». Пункт (а) статті 3 визначає, що «насильство стосовно жінок» … означає всі акти насильства стосовно жінок за гендерною ознакою…». Відповідно до пункту (d) статті 3, «насильство стосовно жінок за гендерною ознакою» означає насильство, яке спрямоване проти жінки через те, що вона є жінкою, або яке зачіпає жінок непропорційно».
Стамбульська Конвенція та орган, створений для її імплементації, підкреслюють, що термін «домашнє насильство» позначає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства.
Хоча пункт (b) статті 3 Стамбульської Конвенції сформульований у гендерно-нейтральних виразах, коли визначає види «домашнього насильства» та круг осіб, яких воно може стосуватися, однак це не змінює характеристики домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних, ознаках.
Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.
Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючі Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований.
Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації.
Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у пункті 7 частини 1 статті 284 КПК до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого злочину особа є у той же час і жертвою домашнього насильства.
Докази тому, що інкримінований злочин пов`язаний з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Така вимога вже висловлювалась Верховним Судом, коли він зазначив, що необхідною умовою визнання судом злочину таким, що пов`язаний із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо)».
Це не виключає того, що докази існування ситуації домашнього насильства можуть міститися і в самих обставинах злочину, які доводять, що певний випадок насильства є проявом поведінки, характерної для домашнього насильства.
Також при вирішенні питання про застосування пункту 7 частини 1 статті 284 КПК, суд має розглянути докази, що стосуються ризику повторення злочину, існування загрози здоров`ю та безпеці потерпілого, поточного стану стосунків між потерпілим та обвинуваченим, наслідків продовження кримінального переслідування всупереч волі потерпілого, історії взаємовідносин, включаючи попередні випадки насильства тощо. Суд також має прийняти до уваги надані стороною обвинувачення відомості про заходи, що вживалися державними органами відповідно до Закону про домашнє насильство і результати цих заходів.
У даній справі сторона обвинувачення в обвинувальному акті стверджувала, що ОСОБА_6 вчинив злочин в результаті раптово виниклих неприязних відносин. Саме по собі таке формулювання не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з боку ОСОБА_6 , мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між ОСОБА_6 і його співмешканкою ОСОБА_7 .
Суду не було надано відомостей, які доводили б, що потерпіла отримала спеціальний захист, передбачений Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», наприклад, винесення термінового заборонного припису стосовно обвинуваченого, взяття на його на профілактичний облік та проведення з ним профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством, притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тощо.
Таким чином суд вважає недоведеним, що потерпіла ОСОБА_7 була жертвою домашнього насильства, і, відповідно, що інкримінований злочин був «пов`язаний із домашнім насильством» у значенні пункту 7 частини 1 статті 284 КПК.
За таких обставин, клопотання потерпілої необхідно задовольнити, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України - закрити, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.
Керуючись ст.ст. 26, 284, 314, 477 КПК України, суд,
постановив:
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062 від 13 квітня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від приватного обвинувачення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_1