Справа № 454/1109/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль клопотання начальника Сокальського міськрайонного відділу державної установи «Центр пробації» у Львівській області про призначення остаточного покарання за наявністю кількох вироків

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого

в с т а н о в и в:

Начальник Сокальського міськрайонного відділу ДУ «Центр пробації» у Львівській області звернулася в суд з даним клопотанням та просить вирішити питання про призначення засудженому ОСОБА_3 остаточного покарання за наявністю кількох вироків.

В даному клопотанні зазначено, що 14.04.2020р. ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до одного року обмеження волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На виконання до Сокальського міськрайонного відділу державної установи «Центр пробації» у Львівській області вирок надійшов 20.05.2020 року.

13.05.2020 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до одного року обмеження волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На виконання до Сокальського міськрайонного відділу державної установи «Центр пробації» у Львівській області вирок надійшов 22.06.2020 року.

Наявність двох вищевказаних вироків і стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення подання.

Представник Сокальського міськрайонного відділу ДУ «Центр пробації» у Львівській області в судовому засіданні подання підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Згідно з абз. 2 ч. 4ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи матеріали клопотання, думку прокурора, представника органу пробації, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 та п. 11 ст. 537 КПК України орган, який виконує вирок, вправі звернутись до суду за місцем виконання вироку для вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, але не вправі порушувати питання про призначення покарання, оскільки це є компетенцією прокурора.

14.04.2020 року ОСОБА_3 засуджений Сокальським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно вказаного вироку злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 було вчинено 23.02.2020 року.

13.05.2020 року ОСОБА_3 засуджений Сокальським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно вказаного вироку злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 було вчинено 27.02.2020 року.

Таким чином, встановлено, що на даний час на виконанні в Сокальського міськрайонного відділу державної установи «Центр пробації» у Львівській області відносно ОСОБА_3 перебуває два вироки, що підтверджено матеріалами клопотання, розпорядженнями суду про направлення вказаних вироків на виконання.

Відповідно до п. 11 ч. 1ст. 537 КПК Українипід час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Зі змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 ППВСУ від 24.10.2003 р. N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання").

Як вбачається з розпоряджень про виконання вироків, зазначені вироки відносно ОСОБА_3 набрали законної сили та усі направлені та перебувають на виконанні.

Згідно приписів ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 1990 року "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків", з яких вбачається, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VIII КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду в такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Статтею 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. При сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК).

За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України (ч.4 ст.70 КК).

Відповідно до частини 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально - правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин, про який стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів (застосувавши ст.70 КК).

Таким чином, суд, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Разом із цим, необхідно виходити з того, що статтями 70, 72, 75-78 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинення іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК України правила застосовуються лише до покарань. Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК України, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_3 вчинив наступний інкримінований злочин 27.02.2020 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Сокальського районного суду Львівської області від 14 квітня 2020 року, яким щодо нього було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком.

Об`єднана палата ККС Верховного Суду відступила від висновку колегії суддів (рішення від 23 вересня 2019 року провадження № 51-2631км19). Правовий висновок зводиться до того, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 щодо якого було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком відповідно до вироку Сокальського районного суду Львівської області від 14 квітня 2020р., вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК до ухвалення вироку в першій справі і за який він засуджується до покарання, від відбування якого він також звільняється з іспитовим строком, то самостійне виконання таких вироків не ґрунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність. Наявність двох вироків щодо особи, які підлягають самостійному виконанню, це фактично призначення засудженому ОСОБА_3 двох покарань, що призводить до погіршення його правового становища.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що іспитовий строк засудженому ОСОБА_3 має виконуватись згідно другого вироку Сокальського районного суду Львівської області від 13.05.2020 року.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання начальника Сокальського міськрайонного відділу державної установи «Центр пробації» у Львівській області - задовольнити.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_3 виконувати за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 13.05.2020 року, яким ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 1(одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1(один) рік.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд.

Головуючий: ОСОБА_1