Справа № 357/6652/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за № 0002211, внесеному 02.06.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, утриманців не маючого, офіційно не працевлаштованого, без місця реєстрації та без постійного місця проживання, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 12.04.2010 Білоцерківським міським судом Київської області за ст. ст. 186 ч. 2, 15, 185 ч. 1, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 22.12.2010 Апеляційним судом Київської області звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 2) 15.03.2012 Білоцерківським міським судом Київської області за ст. ст. 190 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 71 до 5 років позбавлення волі. Звільнений 06.03.2015 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» від 19.04.2014 по відбуттю строку покарання; 3) 29.10.2019 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

потерпілий: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин: 24.05.2020 приблизно о 21.00 год. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, попросив у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон нібито зателефонувати, заздалегідь не маючи наміру на його повернення. Добросовісно помиляючись у тому, що ОСОБА_3 поверне зазначене майно, ОСОБА_5 надав належний йому мобільний телефон марки «Huawei Р smart», кольору Midnight Black, IMEI - 1: НОМЕР_1 , IMEI - 2: НОМЕР_2 вартістю 3650,00 гривень, який знаходився в прозорому силіконовому чохлі вартістю 85,00 гривень.

Взявши мобільний телефон, ОСОБА_3 вийшов з квартири та попрямував в сторону супермаркету «Сільпо», за адресою: вул. Сквирське Шосе 230, м. Біла Церква в Київської області, а в подальшому здав вказаний мобільний телефону до магазину ремонту мобільних телефонів на запчастини.

Отриманими коштами ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 3735,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та пояснив, що 24.05.2020 приблизно о 21.00 год. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_3 на теперішній час проживає, останній попросив у свого знайомого ОСОБА_5 мобільний телефон нібито зателефонувати, заздалегідь не маючи наміру на його повернення, на що ОСОБА_5 надав належний йому мобільний телефон марки «Huawei Р smart», який знаходився в прозорому силіконовому чохлі. Взявши мобільний телефон, ОСОБА_3 вийшов з квартири та попрямував в сторону супермаркету «Сільпо», де на Критому ринку в м. Біла Церква Київської області в подальшому здав вказаний мобільний телефону до магазину ремонту мобільних телефонів на запчастини. На отримані гроші ОСОБА_3 придбав алкогольні напої. Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив залишити його позовну заяву без розгляду, оскільки обвинувачений добровільно частково відшкодував йому матеріальну шкоду завдану злочином, також потерпілий не заперечував проти розгляду справи відповідно до правил, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого та вирішити питання про долю речових доказів та судових витрат.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальним правопорушенням, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки останній вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Отже, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; обставину, яка пом`якшує його покарання, а саме визнання вини та часткове добровільне відшкодування завданого збитку, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім цього при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, маючи непогашену у встановленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності, неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, не має місця реєстрації та постійного місця проживання, тобто не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Також суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання у виді трьох років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком на два роки, відношення обвинуваченого до вчиненого, який під час судового засідання вину визнав, однак не розкаювався, вибачення у потерпілого не просив, з запропонованим строком та видом покарання, який запропонував прокурор повністю погодився. Крім цього потерпілий також просив призначити покарання, яке запропонував прокурор, отже суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкції частини 2 статті 190 КК України, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку.
Так, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, оскільки зазначене покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.
Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, до суду разом з обвинувальним актом надійшла позовна заява цивільного позивача/потерпілого ОСОБА_5 до цивільного відповідача/обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину на загальну суму 3735,00 гривень.

Під час судового розгляду до початку розгляду справи по суті цивільний позивач/потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про залишення його позовної заяви без розгляду, оскільки претензій до обвинуваченого матеріального характеру не має, у зв`язку з його розрахунком перед ним.

Враховуючи вимоги п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Таким чином, заяву ОСОБА_5 про залишення позовної заяви до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, задовольнити.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення з останнього матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину залишити без розгляду.

Речовий доказ по справі, а саме закупочний акт від 25.05.2020 на ім`я ОСОБА_6 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0002211 від 02.06.2020, після набрання вироком законної сили, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, яке перебуває у прокурора.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1