Провадження № 1-кп/161/1088/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 18 грудня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000001 від 01.07.2020, який надійшов до суду 24.07.2020 від Луцької місцевої прокуратури, про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лище Луцького району Волинської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні 1 дитина, непрацюючого, згідно ст.89 КК України не судимого,
- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 , згідно рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 22.03.2010 у справі №2-242/10, зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 25 % від доходу, але неменше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.01.2010 і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_7 , достеменно знаючи про рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, являючись дієздатною та працездатною особою, маючи дохід від неофіційних джерел, проте з доходів аліменти не сплачував, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надав, заходів спрямованих на погашення заборгованості не прийняв, чим свідомо, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 22.03.2010 у справі №2-242/10 коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно інформації Луцького районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), за період з 25.01.2010 по червень 2020 року включно становить 142 520 грн. 84 коп., тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального проступку заперечив та показав, що він не знав про відкрите відносно нього виконавче провадження, дізнався про нього та наявну заборгованість по аліментах у липні 2020 році коли сплачував штраф. В судовому засіданні по справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів був, однак не був присутній при проголошені судового рішення 22.03.2010, оскільки була домовленість з колишньою дружиною, що кошти він буде давати їй на руки. Виклики на його адресу з виконавчої служби не надходили. Гроші для дитини він передавав щомісяця та купував всі необхідні речі. Крім цього, зазначив що протягом тривалого періоду часу до дитини не приходив, оскільки його не допускала колишня дружина. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 заперечив.

Незважаючи на невизнання своєї вини самим обвинуваченим ОСОБА_7 , його винність у вчиненні вказаного кримінального проступку підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що у 2010 році Млинівським районним судом Рівненської області було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_7 на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 , однак, незважаючи на це, ОСОБА_7 не сплачує на її користь аліменти, в результаті чого виникла значна заборгованість по сплаті аліментів, також ОСОБА_7 не бере участі у вихованні доньки. Окрім того, ОСОБА_7 на день народження доньки два рази перерахував по 2 000 тис. гривень. Цивільний позов підтримала в повному обсязі. Наполягає на призначенні ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк три місяці.

Допитана як свідок ОСОБА_10 суду показала, що працює на посаді державного виконавця Луцького районного відділу ДВС та з 2019 року веде виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_7 , а стягувачем ОСОБА_8 , яке їй було передано попереднім виконавцем. 12 липня 2010 року головним державним виконавцем ОСОБА_11 було відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_7 , про сплату аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_9 в розмірі 25 % від доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 25.01.2010 і до досягнення повноліття, на підставі виконавчого листа Млинівського районного суду Рівненської області у справі 2-242/10 виданого 17.06.2010. Держаним виконавцем було подано запити, на які в подальшому отримано відповідь, що за ОСОБА_7 не зареєстровано нерухомого та рухомого майна. Окрім того, 17.03.2018 року державним виконавцем було винесено чотири вмотивовані постанови, щодо боржника та були застосовані обмеження. З моменту прийняття нею виконавчого провадження було нарахований борг в розмірі 104 502, 59 грн. З червня 2019 року після прийняття виконавчого провадження, нею проводився розрахунок згідно 25 % середньомісячної заробітної плати по місцю проживання боржника. Станом на 01 липня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 142 580, 84 грн. Окрім того, боржником у серпні та вересні 2020 року було перераховано два платежі по 860 грн. на депозитний рахунок Луцького районного відділу ДВС, які в подальшому були перераховано згідно платіжних доручень ОСОБА_8 . В подальшому жодних коштів не сплачував. Також, відносно боржника була винесена постанова про накладення штрафу, яку в подальшому була скасовано судом, однак сума штрафу була на окремий розрахунок, яка не входила до загальної суму заборгованості по сплаті аліментів.

Допитаний як свідок ОСОБА_12 суду показав, що ОСОБА_7 періодично займається будівельними роботами, має неофіційний заробіток, отримує від 4 до 5 тисяч гривень. Зазначив, що він разом із ОСОБА_8 навесні 2020 року працювали за що отримали заробітну плату по 4700 грн. Цього року ОСОБА_7 їздив до дитини на день народження, передавав речі, які отримувала бабуся. Окрім того, перераховував кошти на карту дружини, яку саме суму не знає. Також, ОСОБА_7 забирав дитину до себе.

Окрім цього, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, із копії рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2010 року вбачається, що ОСОБА_7 зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 25 січня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття в користь ОСОБА_8 у розмірі 25 % від доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Із копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що батьком дитини є ОСОБА_7 .
Копіями виконавчого листа від 22.03.2010 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.07.2010 стверджується, що вищевказане рішення суду було звернене до виконання.
Згідно довідки-розрахунку Луцького РВ ДВС від 19.11.2020 встановлено, що загальна заборгованість по аліментах ОСОБА_7 станом на червень 2020 року складає 142 520 грн. 84 коп.
При цьому, суд приймає за основу вищевказану довідку, оскільки допитана як свідок ОСОБА_10 підтвердила правильність саме такого розрахунку заборгованості ОСОБА_7 по несплаті аліментів, а відтак суд зазначає у вироку її при викладі фактичних обставин, встановлених в ході судового розгляду.
Із відповіді Луцького міського центру зайнятості вбачається, що ОСОБА_7 на обліку в центрі зайнятості Волинської області та філіях Волинського обласного центру зайнятості з 01.01.2019 по даний час як безробітний не зареєстрований.

Із врахуванням зазначеного, суд оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України повністю доведена в ході судового розгляду.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати аліментів, а також про те, що він не знав про необхідність їх сплати за рішенням суду та вважає такі його покази намаганням уникнути передбаченої законом кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок. Такі покази обвинуваченого об`єктивно спростовуються вищенаведеними доказами у їх сукупності, зокрема копією рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 22 березня 2010 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 був присутній при розгляді справи за позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини,та зазначений позов визнав повністю. Окрім того, суд не приймає посилання сторони захисту на висновки, викладені у рішенні Волинського окружного адміністративного суду у справі 140/10842/20 від 05.08.2020, копія якого подана суду, оскільки це рішення та наведені у ньому висновки, на думку суду, не мають преюдиційного значення при розгляді кримінального провадження за ч.1 ст.164 КК України в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, своїми умисними діями, направленими на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, всі обставини справи та дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд по справі не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_7 згідно ст.89 КК України є несудимий, однак притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, вину не визнав та не розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується без посилання на негативні риси, не працює, не має постійного джерела доходу, одружений, має одну дитину, окрім того, суд враховує конкретні обставини даної справи, а саме те, що ОСОБА_7 не сплачував аліменти протягом більше десяти років, що вказує на злісний характер його дій та їх підвищену суспільну небезпечність, а тому, врахувавши наведені обставини у їх сукупності, а також думку потерпілої, яка наполягає на суворому покаранні обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті кримінального закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді арешту.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 суд керується правовими позиціями, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року, згідно якого зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Так, стороною позивача надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 22.03.2010 по 01.07.2020, яка становить 43 392 грн. 07 коп. (а.к.п.13-16).

Будь-які докази проведення розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не у відповідності до вимог чинного законодавства України, відповідачем суду не надано.

Із врахуванням зазначеного, цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 є законним та обґрунтованим, а тому його слід задовольнити повністю, стягнути із обвинуваченого ОСОБА_13 :

- в користь потерпілої ОСОБА_14 неустойку (пеню) за заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 43 392 грн. 07 коп.;

- в користь потерпілої ОСОБА_14 понесених процесуальних витрат на правову допомогу у сумі 2 000 грн., які підтверджені документально.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача ОСОБА_7 слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 128, 129, 370, 371, 374 КПК України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, ст.196 СК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 :

- в користь потерпілої ОСОБА_4 неустойку (пеню) за заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 43 392 (сорок три тисячі триста дев`яносто дві) гривні 07 коп.;

- в користь потерпілої ОСОБА_4 процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень;

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий