КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №11кп/824/973/2020 Головуючий в суді 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду, кримінальне провадження № 0012405 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 04 лютого 2014 року вироком Апеляційного суду Чернівецької області за ч.1 ст.125, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 на 4 роки і 5 днів позбавлення волі; звільненого 25 липня 2017 року по відбуттю строку покарання, зі слів обвинуваченого засуджений 23 жовтня 2018 року вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту; 28 листопада 2019 року вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі,
за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 23.11.2017 близько 18 год. 36 хв., перебуваючи у приміщенні торгівельного залу магазину «РЕД» за адресою: м. Київ, вул. О. Мишуги, 6 (ТЦ «Паралель»), де здійснює свою господарську діяльність потерпіла ОСОБА_9 , з метою викрадення належного їй майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, узяв з полиці куртку чоловічу Blend of America, арт. 183626, вартістю 1 182 грн. 30 коп., та одягнув її поверх свого одягу і вийшов з приміщення магазину, не розрахувавшись за товар. Таким чином ОСОБА_7 повторно заволодів чужим майном, однак виконавши усі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, не закінчив його з причин, які не залежали від його волі, оскільки був викритий та зупинений працівниками охорони магазину.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі реально.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у вироку суду не надано належної правової оцінки схильності ОСОБА_7 до вчинення корисливих злочинів проти власності, а також його свідомого бажання збагатитися за рахунок чужого майна і вважає, що раніше застосовані до обвинуваченого заходи за вчинення корисливих злочинів проти власності не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому, а посилання суду на перебування на утриманні малолітньої дитини не є беззаперечною підставою для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки жодним чином не зменшує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінально-караного діяння. Більш того, судом не було взято до уваги, що обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, а також не займається суспільно-корисною працею.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційного скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який проти неї заперечив, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, які виразилися у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), є правильною і в апеляційній скарзі не оспорюється.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відтак неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і правильно обрав ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на що правильно звертає свою увагу прокурор в апеляційній скарзі.

Так, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо та звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів для прийняття такого рішення.

Суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, за які реально відбував покарання в місцях позбавлення волі, втім належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а також, маючи на утриманні малолітню дитину, ніде не працював і знову вчинив корисливийзлочин, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є очевидно помилковим та свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який маючи не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а навпаки знову вчинив корисливий злочин, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, і приходить до висновку, що покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначене судом 1-ї інстанції, але без застосування ст. 75 КК України, у даному випадку буде достатнім і таким, що відповідатиме вимогам ст. 65 КК України і за своїм видом та розміром в достатній мірі сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню нових злочинів, задовольнивши тим самим апеляційну скаргу прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України - скасувати та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року залишити без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4