Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________12.08.2020
Справа № 490/8382/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, яка проживає окремо, разом із матір`ю, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, є громадянином України, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, яка проживає окремо, разом із матір`ю, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є раніше судимим 23 листопада 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України,-
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 09.08.2020 року, оскільки ризики, які існували на момент обрання даного запобіжного заходу, не зменшилися, а обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинувачених щодо виконання ними своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п. п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:
- незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. Підставою вважати такий ризик реальним є та обставина, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є знайомими обвинуваченому, та не були допитаними у судовому засіданні. Крім того, не допитаним у провадженні є і потерпілий ОСОБА_10 ;
- вчиняти інше кримінальне правопорушення, підставою є те, що ОСОБА_7 раніше судимий раніше судимий, на теперішній час має не зняту та непогашену судимість за скоєння насильницького майнового злочину, новий злочин, в якому обвинувачується на даний час, вчинено під час випробувального терміну, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину на території Інгульського р-ону м. Миколаєва, який був скоєний за годину до події кримінального правопорушення, що розглядається судом, обвинувальний акт знаходиться на розгляді у Ленінському районному суді м. Миколаєва.
Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який або альтернативний запобіжний захід.
Обвинувачений ОСОБА_6 просив обрати відносно нього альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
Захисник ОСОБА_4 , заперечувала щодо клопотання прокурора та просила обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою оскільки ризики, вказані прокурором жодним чином необґрунтовані.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника, та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, у зв`язкуі з необхідністю отримання належного лікування.
Суд, вислухавши думку, прокурора, захисників та обвинувачених, приходить до наступних висновків по заявленому клопотаню.
Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
-ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
- ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier проти France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення "Нечипорук і Йонкало проти України", п. 175; "Cebotari v. Moldova", п. 48; "Fox, Campbell and Hartley v. the UK", n. 32, яка вказує на те, що слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").
Обраний відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Згідно п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити такі дії: незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд вважає, що тяжкість покарання, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою відносно останніх, вказаний висновок суду також узгоджується з встановленою практикою ЄСПЛ.
Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі "Мамедова проти Росії", визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (див. рішення Суду у справі "Вемгофф проти Німеччини).
Статтею 183 КПК України, передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Так, рішенням ЄСПЛ у справі "Орловський проти України", засудженого за вчиненого ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.
Згідно рішень ЄСПЛ у справі "Панченко проти Росії" ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; "Бегчіев проти Молдови" - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа "Ньюмейстер проти Австрії" - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; "Ідалов проти Росії", "Гаріцкі проти Польщі", "Храіді проти Німеччини", "Іліжков проти Болгарії" - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.
Вирішуючи питання щодо необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги доводи прокурора та приходить до висновку, що на теперішній час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у період відбуття іспитового строку. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке перебуває на розгляді в Ленінському районному суді м.Миколаєва, що підтверджується наявним в матеріалах справи запитом про надання дозволу на їх доставку в Ленінський районний суд м.Миколаєва із ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" на весь період розгляду справи.
Так, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02.07.2020 року, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.06.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишено без змін. Згідно якого, Миколаївський апеляційний суд дійшов висновку, що ризики, на які посилався суд першої інстанції, а саме можливість впливати на потерпілого та свідків у кримінальному упровадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення,є вірними. Також, Миколаївський апеляційний суд спростовує підстави апелянта, щодо скасування ухвали суду, а саме наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця мешкання і реєстрації та інші характеризуючи дані, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.
Також, згідно ухвали Миколаївського апеляційного суду від 30.06.2020 року, обвинуваченому ОСОБА_7 відмовлено у відкритті провадження за його апеляційною скаргою, згідно якої, останній не погоджувався з рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.06.2020 року про відмову у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .
Метою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим є забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення та незаконно впливати на свідків, які ще не допитувались по справі.
Відтак, суд, керуючись ст.ст.178, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжні заходи у виді тримання під вартою, продовживши його строк, а в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_11 про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, слід відмовити.
Доводи захисників в обґрунтування заперечень проти існування наведених прокурором ризиків суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необхідних для продовження тримання під вартою.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 02.10.2020 року включно, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 183, 194, 197 КПК України, суд,
Клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - продовжити до 02.10.2020 року, включно.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - продовжити до 02.10.2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1