ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2119/20

22 грудня 2020 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000476 від 21.08.2020 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Берестовець Костопільського району Рівненської області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , українець, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, громадянин України, освіта середня спеціальна, офіційно не працює, державних нагород та пільг не має, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого не з`явився
ВСТАНОВИВ:
21.08.2020 року, близько 04:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , вступив у словесний конфлікт із ОСОБА_5 , в ході якого на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс останньому не менше п`яти ударів дерев`яною палицею в область лівої руки та два удари кулаком правої руки в область голови. В результаті вказаних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому лівої ліктьової кістки в середній третині поєднаної із забійною раною в ділянці лівого передпліччя по середній третині, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку поєднаної із зовнішніми ушкодженнями забоєм м`яких тканин у ділянці лоба справа, садном в тім`яній ділянці голови, крововиливом у склеру правого ока, множинних підшкірних крововиливів по зовнішніх поверхнях обох передпліч, які за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже, своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

У судовому засіданні прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Учасники провадження не заперечували щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, кваліфікується як нетяжкий злочин.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини суд враховує щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Санкція ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання у вигляді обмеження волі, однак вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без реального обмеження волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 /один/ рік.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувались.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1