ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/3074/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1116/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.272 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченої на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 05.11.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 05.11.2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Червоний Донець, Балаклійського району, Харківської області, українку, громадянку України, із повною вищою освітою, не працюючу, не заміжню, яка зареєстрована та мешкає по АДРЕСА_1 , раніше не судиму, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов?язані з контролем та забезпеченням безпечних умов праці строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням на неї, передбачених ст.76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту оголошення вироку, тобто з 05.11.2020 року

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Фінансового управління Балаклійської райдержадміністрації Харківської області та Департаменту бюджету і фінансів Харківської облдержадміністрації витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 8379,40 грн. та 15448,74 грн. відповідно.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі в сумі 18140 грн. за проведення експертиз.

Згідно вироку, ОСОБА_7 працюючи з 10.07.2014 р. на посаді начальника Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз Україна», відповідно до наказу директора НАК «Нафтогаз України» №19-к від 10.07.2014 р., та згідно наказу директора НАК «Нафтогаз України» №78 від 24.12.2014 р. будучи відповідальною за організацію роботи з охорони праці на Андріївській базі ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз Україна», які проводилися на території вказаного підприємства 14.04.2015 року за адресою: Харківська область, Балаклійський район, сел.Андріївка, вул.Першотравнева, 5, виконуючи покладені на неї обов`язки по дотриманню вимог про охорону праці на ввіреній ділянці роботи під час проведення робіт по завантаженню обсадних труб O426 мм та вагою 1200 кг на автотранспорт К -700 держ. № 5202 ХА (вантажний трал), які являлися роботами з підвищеною небезпекою, являючись службовою особою, грубо порушила правила техніки безпеки, допустила злочинну недбалість, не передбачивши можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча могла та повинна була передбачити негативні наслідки своїх дій у вигляді настання виробничого травматизму, не забезпечила безпечне ведення робіт по завантаженню вказаних обсадних труб, не усунула явні та очевидні порушення з охорони праці при проведенні даних видів робіт, не вжила заходів по створенню безпечних умов праці, що призвело до заподіяння тілесних ушкоджень вантажнику (стропальнику) ОСОБА_9 , 1965 р.н.

Так, 14.04.2015 р., близько 10.40 години, ОСОБА_7 перебувала на місці проведення вищевказаних робіт, дала завдання підлеглим робітникам, в тому числі вантажнику (стропальнику) ОСОБА_9 , провести за допомогою автомобільного крану роботи по завантаженню вказаних обсадних труб, які були складені на відкритому майданчику підприємства, на вантажний трал (автотранспорт К -700 держ. № НОМЕР_1 ). При цьому, вказані обсадні труби знаходились складеними на вказаному майданчику у спосіб, який суперечить схемам складування, наведеним у технологічній карті на вантажно-розвантажувальні роботи та складування вантажів, що не відповідало вимогам п.п. 7.5.18, 7.5.27 13 Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, затверджених наказом Держгірпромнагляду від 18.06.2007 №132, а саме: труби знаходились на не рівному, частково на асфальтованому та ґрунтовому покритті, складені штабелем у «піраміду», без підкладок перерізом 80х160 мм, без фіксації крайніх труб клинами встановлених розмірів з обох повздовжніх боків, що робило вказану конструкцію нестійкою.

В подальшому, після початку вищевказаних робіт, біля 10.40 год. ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що вказані труби складені з порушенням техніки безпеки, будучи зобов`язаною згідно вказаних нормативних актів дотримуватися основ законодавства України про працю, правил та норм з питань охорони праці, вести контроль за проведенням робіт, визначити спосіб навантаження та розвантаження, зробити розміщення робочої сили, в порушення вимог п.п.2.2, 2.9,2,10, 2.11 «Посадової інструкції начальника Андріївської бази», п.п.7.5.18, 7.5.27 13) Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, затверджених наказом Держгірпромнагляду від 18.06.2007 № 132, розділу ІІІ, п.8, п.п.24 Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт, затвердженого наказом Міненерговугілля України від 19.01.2015, п.п.1.4. 2.1,2.10,3.1 ГОСТ 12.3.009-76, ст. 14 Закону України «Про охорону праці», залишила місце проведення робіт, не створила при цьому на робочому місці безпечні умови праці, не забезпечила контроль за правильним проведенням вантажно-розвантажувальних робіт, не обрала відповідний спосіб вантажно- розвантажувальних робіт та допустила знаходження працівника ОСОБА_10 між вантажем, який переміщувався, та штабелем з тієї сторони складених труб, де були відсутні клини, внаслідок чого в ту сторону відбувся зсув труб, якими придавило ОСОБА_9 , в результаті чого останній згідно висновку судово-медичної експертизи № 5252-ая/17 від 28.08.2017 отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини правої гомілки, закритий 3-х кісточковий перелом лівої гомілки зі зміщенням, закритий перелом верхньої третини лівого хребця 1 ступеня, закритий перелом поперечного відростка п`ятого поперекового хребця, подряпини та забій нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які визвали розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності більш, як на одну третину.

Відповідно до висновку комісійної судової інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності №20029/2925 від 20.02.2019 року проведеної ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено, що недотримання ОСОБА_7 вищевказаних нормативних документів з охорони праці та посадових інструкцій знаходиться в причинному зв?язку з настанням нещасного випадку з ОСОБА_9 (т.2 а.с. 105-107).

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.272 КК України, тобто порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав на нього апеляційну скаргу (т.2 а.с. 128).

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги.
Вказаний вирок також був оскаржений обвинуваченою ОСОБА_7 , яка подала апеляційну скаргу й просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким взнати її невинуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України (т.2 а.с.115-123).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

-вона, як начальник бази, керувала роботою працівників бази по прийому, складуванню, зберіганню товарно-матеріальних цінностей, вантажно-розвантажувальних робіт, тому висновок суду, що вона повинна була визначати спосіб складування труб, суперечить її посадовій інструкції;

-судом та слідством не було встановлено ким і коли складувалися ці труби, такого ж висновку прийшли і експерти при проведенні експертизи від 20.02.2019 року;

-свідок ОСОБА_11 підтвердив в суді, що керівництвом компанії не було забезпечено ні матеріалами для стелажів, ні місцем де можливо зробити додаткові стелажі;

-відповідно до протоколу огляду місця події від 14.04.2015 року клини були, що також підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

-потерпілий ОСОБА_9 проходив всі необхідні інструктажі з охорони праці, ознайомлений із своєю посадовою інструкцією, проте зайшов у небезпечний простір, чим порушив ст.14 Закону України «Про охорону праці», а також Інструкції з охорони праці, що підтверджується показами свідка ОСОБА_14 , а також висновком комісії з розслідування нещасного випадку на підприємстві;

-не погоджується з кваліфікацією дій, оскільки першою судово-медичною експертизою у потерпілого було встановлено тілесні ушкодження середньої тяжкості;

-висновок додаткової судово-медичної експертизи є недопустимим доказом, оскільки експерт не спростовуючи висновок першої експертизи щодо середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, не обґрунтував, чому він вважає тілесні ушкодження тяжкими і такими, що заподіяні в результаті нещасного випадку на підприємстві;

-витяг з ЄРДР не є доказом і не може бути покладений в основу вироку;

-висновок додаткової комісійної судової інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності №20029/2925 від 20.02.2019 р. не допустимий доказ;

-протокол огляду місця події від 14.04.2015 р. не допустимий доказ, так як вказана слідча дія проведена без згоди особи яка володіє цим майном;

-матеріали спеціального розслідування нещасного випадку із тяжким наслідком, акти по формі Н-1 та Н-5 спростовують обвинувачення, так як основною причиною визнано недотримання працівником правил з охорони праці;

-цивільні позови, заявлені прокурором в інтересах держави, не підлягають задоволенню, так як не встановлено джерело фінансування зазначених в позовах медичних установ;

-не погоджується з присудженою до стягнення суми витрат за проведення додаткової експертизи, оскільки вважає, що її вина не доведена, а також експерт самовільно вийшов за межі поставлених йому питань збільшивши обсяг досліджень, що призвело до здороження вартості послуг експерта.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 підтримала подану нею апеляційну скаргу й просила її задовольнити в повному обсязі, вважає, що її вина не доведена судом, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між її діями та наслідками, що настали. Крім того, не погоджується з кваліфікацією її дій саме за ч.2 ст.272 КК України, яка передбачає відповідальність за заподіяння тяжких наслідків. Судом першої інстанції не було встановлено причини тривалого лікування потерпілого, у зв`язку з цим не визнає цивільні позови.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої й просила її задовольнити, вказавши, що нещасний випадок на підприємстві стався з вини працівника, який порушив Правила з охорони праці і це є основною причиною вказаної події, що зафіксовано в матеріалах спеціального розслідування нещасного випадку із тяжким наслідком, актах по формі Н-1 та Н-5. Під час проведення судових експертиз, експерт посилається на вказані матеріали, проте не спростовуючи їх, приходить до протилежного висновку. Також вказала про не згоду з кваліфікацією дій ОСОБА_7 , оскільки первинна судово-медична експертиза встановила у потерпілого тілесні ушкодження середньої тяжкості, а в результаті неправильного й тривалого його лікування, повторна експертиза вказує на тяжкі тілесні ушкодження, з чим не погоджується сторона захисту. Заперечувала проти задоволення цивільних позовів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої. Вказала, що вирок районного суду є законним й обґрунтованим, справа розглянута з повним дослідженням доказів; вина ОСОБА_7 доведена належними та допустимими доказами, її дії вірно кваліфіковані, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності дії обвинуваченої ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку з тілесними ушкодженнями потерпілого, ступінь тяжкості яких встановлено на підставі повторної судово-медичної експертизи, що проведена пізніше за часом, з урахуванням стану здоров`я останнього, медичної документації.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явився, заяв чи клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається обвинувачена ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з доведеністю вини обвинуваченої та встановленими судом обставинами кримінального провадження, а відтак і з кваліфікацією її дій та присудженою сумою відшкодування цивільних позовів.

Тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, а саме: в частині доведеності вини обвинуваченої, правильності кваліфікації її дій, обґрунтованості задоволення цивільних позовів прокурора в інтересах держави.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Покладені в основу вироку докази повністю доводять вину обвинуваченої ОСОБА_7 у порушенні нею правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило тяжкі наслідки для потерпілого.

Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченої у вчиненні злочину, за який її засуджено, з якими погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою вину по пред`явленому обвинуваченню, передбаченому ч. 2 ст. 272 КК України, визнала частково, пояснивши, що з 2014 р. по 2016 р. вона працювала на посаді начальника Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України». В її обов`язки входило представляти інтереси підприємства, заключати договори, приймати та відпускати товарно-матеріальні цінності, виписувати накладні, відповідати за охорону праці та слідкувати за пожежною безпекою та інше. На підприємстві за все вона відповідала сама, керівництво не приймало на роботу нових працівників. 14.04.2015 р. вона, прийшовши на роботу, провела інструктаж по техніці безпеки в усній формі. Переодягнувшись у робочу форму, вони пішли на місце розгрузки, виставивши кран вимушена була покинути місце роботи, оскільки подзвонив телефон та їй потрібно було повернутися до адміністративної будівлі, щоб надати інформацію та документацію, оскільки вона була одна. Труби повинні були складені на окремі стелажі, але на цій ділянці їх не було. Якщо стелажів не було, то повинні вони бути складені за допомогою клинів, але їх також не було, як і прокладок. Під труби підкладали дошки. Згідно інструкції труби не були викладені, оскільки не було прокладок. Керівництво не забезпечило ОСОБА_15 базу даними прокладками. Щоб не було простою, вона залишила стропальників та водія автокрана. Через деякий час прийшов сторож ОСОБА_16 та повідомив про пригоду. На місці пригоди побачила ОСОБА_17 , якого придавило трубою. Вона викликала швидку допомогу та поїхала до лікарні м. Балаклія. Вважає, що це був нещасний випадок. Основною причиною пригоди вважає недотримання техніки охорони праці, недостатній контроль з її сторони.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини, суд першої інстанції, безпосередньо дослідив докази по справі та дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України.

Апеляційні доводи обвинуваченої про недоведеність її вини є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема показами:

- потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що він працював вантажником ОСОБА_15 бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України», директором якого була ОСОБА_18 . Перед початком роботи ОСОБА_7 проводила інструктаж по роботі. У роздягальні вона дала вказівку вантажити дані труби на трал. 14.04.2015 р. на базу прийшов трал, тому вони пішли його вантажити трубами. Під час завантаження труб на трал, він контролював, щоб труба не крутилась та направляв на нього. Труби завантажували по три штуки. Підійшовши до стелажа, щоб зачепити труби на кран, вони покотились на нього. Оскільки стелажів не було, труби лежали на площадці. Під час завантаження труб ОСОБА_7 не було. Під трубами лежали дошки, клинів не було. В день проведення робіт інструктаж по охороні праці не проводився. Претензій до обвинуваченої не має.

- свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що працював з 2011 р. по 03.09.2013 р. начальником Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України». Він відповідав в цілому за базою, за охорону праці відповідав його заступник. Під час його роботи організував навчання стропальників, проводились навчання з охорони праці. Труби перебували на стелажах згідно нормативних документів. Під час його роботи на базі за розвантаження, завантаження та складування труб відповідала завідуюча складом ОСОБА_7 . За техніку безпеки відповідав механік. При його керівництві всі труби, які привозились лежали на стелажах. Якби привозили більше труб, ніж передбачено, прийшлось би класти їх на землю. Фінансового забезпечення не було. Під час завантаження та розвантаження труб він не був присутнім;

- свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він працював вантажником - стропальником в Андріївській базі ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України». 14.04.2015 р. під`їхав кран, він заліз на трактор, стояв спиною, потім почув торохкотіння, повернувшись побачив ОСОБА_9 , якого придавило трубою діаметром 426, а інше на нього накачувалось. Почали його витаскувати з під труб. Перед роботою з ними проводився інструктаж по техніці безпеки та фронт роботи. Під час проведення роботи на місці загрузки керівника ОСОБА_7 не було, вона прийшла після події. Труби лежали на бетонній площадці, а не на стелажах. Труби лежали пірамідою, клинів не було під ними.

- свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що з 2015 р. по 2017 р. роки він працював машиністом автокрану в Андріївській базі ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України». Прийшовши на роботу, ОСОБА_7 провела інструктаж, перевірила на стан сп`яніння та пішли працювати. Необхідно було завантажити трубу на трал. Приїхав транспорт, почали працювати. Під час завантаження, він підняв її на метр. При завантаженні на трубу необхідно було зачепити мотузку. ОСОБА_9 дав команду, що чіпляє мотузку, але в цей час покотилася труба, яка перебувала на землі. Клини були, а також лежали дошки, щоб труби не покотилися. Труби були складені пірамідою в два ряди та між собою перемотані стрічкою, яка не давала їм рухатися. Труби були перемотані стрічкою по дві штуки. Повинен був бути стелаж, оскільки всі стелажі були зайняті, труби лежали біля бетонної плити, в якості упора, а з іншої сторони підпирали клинці, які лежали знизу. Почув крик та побачив ОСОБА_9 під трубами. Коли привезли дані труби не міг пояснити. На ОСОБА_9 покотилися нижні труби. На підприємство привозили труби у більшій кількості, чим стелажів;

- свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що в 2015 році працював електромонтером в Андріївській базі ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України», але мав посвідчення стропальника. В день події працював стропальником. Прийшовши на роботу, ОСОБА_20 повідомила, що необхідно провести завантаження труби діаметром 426 на трал. Перед цим провела інструктаж по техніці безпеки. Труби знаходились на землі, складені пірамідою в три ряди. Зачепивши трубу з обох сторін, підняли кран, ОСОБА_9 пішов прив`язати мотузку, щоб супроводжувати трубу, але в цей момент труба покотилася на нього і привалила. Під трубами були дошки, чи були клини не пам`ятає. Дана піраміда з труб була стійкою, оскільки він на неї залазив, щоб зачепити трубу. Під час проведення робіт ОСОБА_7 не було з ними.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України об`єктивно підтверджується ще й наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 14.04.2015, схемою та фото таблицею до нього (т.1 а.с.134 - 145)

- висновком судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та життєдіяльності №10515 від 26.02.2016 р. (т. 1 а.с. 147-153);

- матеріалами спеціального розслідування нещасного випадку від 14.04.2015 р. з вантажником Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_9 (т.1 а.с.154-177);

- довідкою КЗОЗ БРР «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня» від 06.05.2015 р. (т. 1 а.с.179);

- наказом №19-к від 10.07.2014 НАК «Нафтогаз України» ДП «Укрнафтогазкомплект» ( т. 1 а.с. 207);

- посадовою інструкцією начальника Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» ( т.1 а.с. 208-210);

- інструкцією №10 охорони труда стропальників, які обслуговують вантажопідйомні крани Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» (т.1 а.с.211-216);

- технологічною картою на вантажно-розвантажувальні роботи та складування вантажів за допомогою кранів мостового типу Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» (т.1 а.с.217-227);

- вахтовим журналом крановщика Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» (т.1 а.с.232-234);

- журналом оглядів вантажопідйомних механізмів, захватних і чалочних пристроїв, тросів, стропів Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» (т.1 а.с.235-236);

- протоколом №215 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» (т.1 а.с.238);

- наказом №78 від 24.12.2014 р. НАК «Нафтогаз України» ДП «Укрнафтогазкомплект» (т.1 а.с.241);

- табелем обліку робочого часу за квітень 2015 р. Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України» (т.2 а.с. 1);

- висновком судово-медичної експертизи №233-3м/16 від 19.12.2016 р. (т.2 а.с.17-18);

- висновком судово-медичної експертизи № 5252-ая/17 від 28.08.2017 р. (т. 2 а.с. 30-33);

- висновком додаткової судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 20029/2925 від 20.02.2019 р. (т. 2 а.с.39-49).

Із ухваленого судом першої інстанції вироку слідує, що суд належним чином проаналізував досліджені докази, вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що причиною настання суспільно небезпечного наслідку у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілого, які визвали розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності більш, як на одну третину, є порушення обвинуваченою ОСОБА_7 п.п.2.2, 2.9, 2.10, 2.11 «Посадової інструкції начальника Андріївської бази», п.п.7.5.18, 7.5.27 13) Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, затверджених наказом Держгірпромнагляду від 18.06.2007 №132, розділу ІІІ, п.8, п.п.24 Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт, затвердженого наказом Міненерговугілля України від 19.01.2015, п.п.1.4. 2.1,2.10,3.1 ГОСТ 12.3.009-76, ст.14 Закону України «Про охорону праці»,і між її діянням та наслідками є причинний зв`язок, з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до не визнання обвинуваченою ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду, своєї провини у вчиненому та її намагання повністю перекласти вину на потерпілого ОСОБА_9 і вважає це способом захисту, щоб уникнути відповідальності та покарання.

Апеляційний суд погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України доведена належними доказами, а доводи апеляційної скарги обвинуваченої не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які би дозволили дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 12.06.2009 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки виробництва» вбачається, що суб`єктом злочинів, передбачених статтями 272 -274 КК України, можуть бути особи, на яких покладено обов`язок забезпечувати додержання правил безпеки при виконанні певних робіт на відповідних підприємствах. Це можуть бути: громадяни-суб`єкти підприємницької діяльності, службові особи (керівники робіт, інженерно-технічні працівники), робітники і службовці відповідних підприємств (цехів) та виробництв.

ОСОБА_7 працювала на посаді начальника Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» з 10.07.2014 р., відповідно до наказу директора НАК «Нафтогаз України» №19-к від 10.07.2014 р.

Наказом директора НАК «Нафтогаз України» №78 від 24.12.2014 р. ОСОБА_7 призначена відповідальною особою за організацію роботи з охорони праці на Андріївській базі ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз Україна», які проводилися на території вказаного підприємства, в тому числі й 14.04.2015 року, коли потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження під час виконання робіт по завантаженню обсадних труб O426 мм та вагою 1200 кг на автотранспорт К -700 держ. №5202 ХА (вантажний трал), які являлися роботами з підвищеною небезпекою.

Посадовою інструкцією начальника Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» передбачено, що на дану посадову особу покладаються обов`язки, зокрема: керувати роботою працівників бази по прийому, складуванню, зберіганню товарно-матеріальних цінностей, вантажно-розвантажувальних робіт; забезпечувати своєчасне проведення капітального і поточного ремонтів складських приміщень, відкритих площадок та ін.; здійснювати загальне керівництво по утворенню та забезпеченню безпечних умов праці; забезпечувати дотримання законодавства з охорони праці з метою усунення порушення правил та норм по охороні праці.

Правилами охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт передбачено, що вантажно-розвантажувальні роботи повинні проводитися під керівництвом посадової особи або працівника, відповідального за безпечне проведення цих робіт. При цьому, посадова особа або працівник, відповідальний за безпечне проведення вантажно-розвантажувальних робіт, повинен: визначити спосіб навантаження і розвантаження; зробити розміщення робочої сили; перевірити справність пристосувань і засобів індивідуального захисту; встановити порядок обміну умовними сигналами між стропальником, що подає сигнали, і машиністом підіймально-транспортного устаткування при провадженні робіт механічним способом, провести інструктаж працівникам перед початком робіт.
Таким чином, ОСОБА_7 , як відповідальна особа за організацію робіт з охорони праці на ОСОБА_15 базі, та згідно своїх посадових обов`язків повинна керувати роботою працівників бази, в тому числі по прийому й складуванню товарно-матеріальних цінностей, вантажно-розвантажувальних робіт, однак, як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося самою обвинуваченою, вона 14.04.2015 року залишила місце виконання робіт по завантаженню обсадних труб на вантажний трал, які являлися роботами з підвищеною небезпекою.

З протоколу огляду місця події від 14.04.2015 р. (т.1 а.с. 134-145), а також протоколу огляду місця, де стався нещасний випадок (матеріали спеціального розслідування т.1 а.с.171-176) встановлено, що з того боку, де сталося падіння труб, труби були укладені без підкладок безпосередньо на ґрунт, покритий травою. Замість клинів використовувалися дошки, які не мали відповідної форми, через що не могли виконувати функцію утримання труб у стійкому положенні. Про відсутність клинів вказували в судовому засіданні й потерпілий ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_13 , а також сама обвинувачена ОСОБА_7 .

В суді першої інстанції ОСОБА_7 пояснила, що «…труби повинні були складені на окремі стелажі, але на цій ділянці їх не було. Якщо стелажів не було, то повинні вони бути складені за допомогою клинів, але їх також не було, як і прокладок. Під труби підкладали дошки. Згідно інструкції труби не були викладені, оскільки не було прокладок».

Тобто, ОСОБА_7 було достовірно відомо, що труби складені з порушенням техніки безпеки і тому, відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону праці» вона повинна була контролювати процес вантажно-розвантажувальних робіт 14.04.2015 року, обрати відповідний спосіб даного виду робіт та не допустити знаходження працівника, зокрема ОСОБА_9 , біля труб в тому місці, де були відсутні клини, оскільки з великою вірогідністю труби могли покотитися й травмувати працівників.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 наголошувала, що слідством, експертами та судом не було встановлено ким і коли складувалися ці труби.

Разом з тим, згідно висновку додаткової судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності № 20029/2925 від 20.02.2019, невиконання ОСОБА_7 вимог ст.14 Закону України «Про охорону праці» навіть за умови, що не нею були допущені порушення при складуванні обсадних труб, знаходиться у причинному зв`язку з настанням нещасного випадку з ОСОБА_9 (т. 2 а.с.39-49).

Таким чином, колегія суддів вважає, що органом досудового слідства та судом першої інстанції дії ОСОБА_7 , за вищевказаними обставинами, вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 272 КК України, оскільки порушення нею, як відповідальною особою, правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, спричинило тяжкі наслідки.

Поряд із цим, надаючи оцінку апеляційним доводам обвинуваченої ОСОБА_7 в частині неправильної кваліфікації її дій у зв`язку з неправильним встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 , що також підтримані стороною захисту в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до висновку про тяжкість виробничої травми, наданого Балаклійською центральною клінічною лікарнею 15.04.2015 року, тобто на наступний день після події на підприємстві Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України», у потерпілого ОСОБА_9 зафіксовано важку виробничу травму, виходячи зі Схеми визначення виробничих травм №370 від 04.07.2007 року (т.1 а.с. 178).

Висновком судово-медичної експертизи № 5252-ая/17 від 28.08.2017 р. встановлено, що у ОСОБА_9 мали місце закритий перелом середньої третини правої гомілки, закритий 3-х кісточковий перелом лівої гомілки зі зміщенням, закритий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки, компресійний перелом другого поперекового хребця 1 ступеня, закритий перелом поперечного відростка п`ятого поперекового хребця, подряпини та забій нижніх кінцівок, а також вказаним висновком встановлено наслідки травми 14.04.2015р., що призвели до порушення функції опорно-рухового апарату. За ступенем тяжкості переломи кісток нижніх кінцівок відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які визвали розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності більш, як на третину (т. 2 а.с. 30-33).

Колегією суддів не встановлено підстав, визнати вказаний висновок експерта недопустимим доказом, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачена, оскільки він складений судово-медичним експертом ОСОБА_21 , яка є лікарем вищої кваліфікаційної категорії, вона ознайомлена з правами та обов`язками експерта, передбаченими ст. ст. 69, 70 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, що підтверджується підписом останньої. При цьому, вказана експертиза проведена належною установою відповідно до Закону України «Про судову експертизу», висновки експерта аргументовані з наукової точки зору, з посиланням на відповідні пункти Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, висновок за формою та змістом відповідає вимогам процесуального закону, в ньому викладені вичерпні відповіді на поставлені питання, а тому правильно визнаний судом доказом по справі.

Крім того, під час проведення даної судово-медичної експертизи, експертом досліджувалися та враховувалися виписки із історії хвороби ОСОБА_9 , попередній висновок судово-медичного експерта №233-3м/16 від 19.12.2016 року і, з урахування наслідків одержаної потерпілим травми, що призвели до стійкої втрати загальної працездатності більш, як на третину, експерт дійшов висновку про тяжкість тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

У зв`язку з викладеним, колегія суддів відхиляє даний довід обвинуваченої.

Разом з тим, колегією суддів ретельно перевірені та визнані необґрунтованими інші доводи апеляційної скарги обвинуваченої, зокрема, щодо визнання не допустимим доказом висновку додаткової судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №20029/2925 від 20.02.2019 р. внаслідок його необґрунтованості та невмотивованості, а також самовільного дослідження експертом питань, не поставлених слідчим.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.69 КПК України експерт має право викладати у висновку експертизи виявлені в ході її проведення відомості, мають значення для кримінального провадження і з приводу яких йому не були поставлені запитання.

Разом з тим, ч.7 ст.101КПК України передбачає право кожної сторони звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження сторона захисту не зверталася до суду з відповідним клопотанням про допит експерта. На думку колегії суддів даний висновок комісійної експертизи є належним та допустимим доказом, а тому він правильно прийнятий судом як доказ на підтвердження вини ОСОБА_7 .

Необґрунтованим є також довід апеляційної скарги обвинуваченої щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 14.04.2015 року.

Так, в обґрунтування даного доводу ОСОБА_7 посилається на те, що вказана слідча дія проведена без згоди особи, яка володіє цим майном, чим порушено вимоги КПК. Однак, в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с.133) міститься заява ОСОБА_7 , як начальника Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України», якою вона надала дозвіл на проведення огляду території підприємства. Тобто, огляд місця події 14.04.2015 року проведено у відповідності до вимог КПК України.

Крім того, колегія суддів не погоджується із твердженням обвинуваченої, що матеріали спеціального розслідування нещасного випадку із тяжким наслідком, акти по формі Н-1 та Н-5 спростовують обвинувачення, оскільки комісія дійшла висновку, що ОСОБА_7 , як начальника Андріївської бази ДП «Укрнафтогазкомплект» НАК «Нафтогаз України», не здійснила достатній контроль за додержанням працюючими вимог нормативно-правових актів з охорони праці, чим порушила вимоги п.2.11 «Посадової інструкції начальника Андріївської бази». Висновок комісії по спеціальному розслідуванню нещасного випадку із тяжким наслідком не суперечить іншим матеріалам кримінального провадження й не спростовує висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 за ч.2 ст. 272 КК України.

Разом з тим, встановлення експертом за спеціальною комісією порушень потерпілим ОСОБА_9 . Інструкції з охорони праці та ст.14 Закону України «Про охорону праці» також не свідчить про неправильність висновків суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , а лише вказує на можливість не призначати обвинуваченій максимальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 272 КК України.

Згідно п.1 і п.3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я у розмірі фактичних витрат на лікування потерпілого від цього злочину, які зараховуються до відповідного бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад (постанова КМУ від 16.07.1993 № 545).
Відповідно до довідки-розрахунку КНП БРР «Балаклійська центральна клінічна лікарня» сума витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 становить 8379,40 грн.,а згідно довідки-розрахунку КЗОЗ «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» витрат на стаціонарне лікування потерпілого склали 15448,74 грн.

Приймаючи рішення про стягнення вказаної суми з обвинуваченого, районний суд керувався Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння ОСОБА_7 , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

У відповідності до вказаного нормативного документа, кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину, стягуються в розмірі фактичних витрат цього закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Вказані витрати, понесені закладом охорони здоров`я по факту знаходження та лікування в стаціонарі потерпілого повністю підтверджуються наявним розрахунком наданим КНП БРР «Балаклійська центральна клінічна лікарня» та КЗОЗ «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» .

Колегія суддів вважає, що понесені лікувальними закладами витрати на зазначені суми доводяться належними доказами (т.1 а.с.51, 55), а прокурором у позовах вірно визначено джерело фінансування вказаних медичних установ. У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченої про залишення цивільних позовів прокурора без розгляду є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про необхідність конкретизації резолютивної частини вироку в частині судових витрат є непереконливими.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, у відповідності до наведених положень Закону, стягнув з обвинуваченої на користь держави в сумі 18140 грн. за проведення судових експертиз, про що обґрунтовано зазначив у резолютивній частині вироку.

Як убачається з матеріалів провадження висновок судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та життєдіяльності №10515 від 26.02.2016 р., висновок судово-медичної експертизи №233-3м/16 від 19.12.2016 р., висновок судово-медичної експертизи № 5252-ая/17 від 28.08.2017 р. та висновок додаткової судової комісійної інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності №20029/2925 від 20.02.2019 р. були джерелом доказування і покладені в основу обвинувального вироку, а тому компенсація цих витрат має бути здійснена ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, підстав для зміни вироку суду в цій частині колегія суддів не вбачає.

Що стосується витягу з ЄРДР, то суд не обґрунтовано послався на нього як на доказ вини, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17.07.2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 ст.84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Однак, виключення даного Витягу з числа доказів по справі, не вплине на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , а посилання суду на витяг з ЄРДР не є істотним порушення вимог КПК, які тягнуть за собою скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду є обґрунтованим, а призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів не встановила. Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні покарання, в апеляційній скарзі обвинуваченої, не наведено.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку і задоволення апеляційної скарги обвинуваченої колегія суддів не вбачає.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 05.11.2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4