КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0003106 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8
ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту прокурору відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 388 КК України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003106, внесений до ЄРДР 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, повернуто прокурору.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Так, прокурор вказує на те, що аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_10 дає підстави для висновку, що він містить всі відомості про обставини, що підлягають доказуванню, при його складанні дотримано вимоги ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому після зазначених даних про кримінальне провадження, слідчих, прокурорів, тощо під заголовком «фактичні обставини кримінального провадження» міститься виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, і в послідуючому в обвинувальному акті під заголовком «формулювання обвинувачення» наводиться, в яких саме неправомірних діях обвинувачується ОСОБА_11 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тобто, як вказує апелянт, в обвинувальному акті наведені фактичні обставини кримінального провадження, як їх визнав встановленими прокурор, сформульоване обвинувачення щодо ОСОБА_10 та дана правова кваліфікація скоєному, а тому обвинувальний акт в частині обвинувачення ОСОБА_10 у повній мірі відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Доводи суду першої інстанції про невідповідність формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, диспозиції ч. 1 ст. 388 КК України, а також посилання на те, що ОСОБА_11 не є суб`єктом зазначеного злочину, є передчасними, оскільки у даному випадку суд вдався до оцінки фактичних обставин кримінального провадження та суті обвинувачення, а також вдався до оцінки доведеності чи недоведеності стороною обвинувачення фактичних обставин та вини обвинуваченого в інкримінованих правопорушеннях, що на стадії підготовчого судового засідання є недопустимим та суперечить вимогами ст. 314 КПК України.
Крім того, як вказує прокурор, судом першої інстанції зроблено хибний висновок про підставу повернення обвинувального акту прокурору через ту обставину, що в порушення ч. 2 ст. 109 КПК України, долучений до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування містить відомості про процесуальні дії, які були вчинені до внесення відомостей про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Наведені судом першої інстанції недоліки у реєстрі матеріалів досудового розслідування жодних перешкод для призначення обвинувального акту до розгляду по суті не становлять, зазначені питання можуть бути з`ясовані в ході судового розгляду кримінального провадження.
Апелянт наголошує, що, виходячи з завдань підготовчого судового засідання, на цій стадії встановлюється лише відповідність форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено ст. 291 КПК України, при тому, що оцінка викладених в обвинувальному акті обставин і їх відповідність формулі кваліфікації, вноситься до стадії судового розгляду кримінального провадження.
Доводи суду першої інстанції про погодження обвинувального акту прокурором, який не мав на те повноважень, спростовуються тим фактом, що при направлені до суду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні прокурором до матеріалів долучено постанову про зміну прокурора у кримінальному провадженні від 24 жовтня 2018 року, яка підписана першим заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_12 та відповідно до якої прокурором у кримінальному провадженні призначено прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 .
Проте, вказана обставина залишена судом поза увагою, безпосередньо під час підготовчого судового засідання судом не досліджувались матеріали кримінального провадження та не досліджувалась постанова про зміну прокурора у кримінальному провадженні від 24 жовтня 2018 року, яка міститься у матеріалах кримінального провадження.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, захисник ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить ухвалу залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила задовольнити її, захисників та обвинуваченого, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши наявні матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження 3 грудня 2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003106 по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 388 КК України (ас. 13-14).

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось за клопотанням прокурора.
14 травня 2020 року за результатами підготовчого засідання суд першої інстанції постановив ухвалу, яка наразі оскаржується, про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_13 прокурору (ас. 29-30).
Ухвала обґрунтована тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, який підписаний старшим слідчим Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_14 та погоджений прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, не відповідає вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України.

Так, суд зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 388 КК України, розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт, - караються штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого, тобто, диспозиція зазначеної норми, не передбачає такої кваліфікуючої ознаки, як незаконність відчуження.

Окрім того, суб`єкт злочину за ч. 1 ст. 388 КК України - спеціальний, яким може бути: приватна особа, якій майно ввірено на збереження після його опису чи арешту (це може бути як сама особа, якій належить майно, так і її родичі, опікуни тощо); службова особа, якій майно ввірене на відповідальне збереження у зв`язку з його описом, арештом чи конфіскацією (наприклад, представник органу місцевого самоврядування); представник банківської або іншої фінансової установи, на рахунках якої перебувають заарештовані чи конфісковані кошти (вклади).

Натомість, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, вбачається, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 10 лютого 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_13 заборонено зберігати квартиру АДРЕСА_1 , однак сторона обвинувачення визначила ОСОБА_13 , як суб`єкта злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, тобто, як особу, якій ввірено майно на відповідальне зберігання, а злочин кваліфіковано з вказівкою такої ознаки, як незаконність відчуження, яка диспозицією ч. 1 ст. 388 КК України не охоплюється.

Проте, як зазначає суд в оскаржуємій ухвалі, в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 388 КК України зазначено, що 11 лютого 2017 року під протокол оголошувався зміст ухвали слідчого судді про накладення арешту на майна, як свідок допитувався ОСОБА_11 , 2 лютого 2017 року допитувався свідок ОСОБА_15 , 10 лютого 2017 року накладений арешт на майно: квартиру АДРЕСА_1 , 20 лютого 2017 року накладений арешт на майно: квартиру АДРЕСА_1 Церква - зміна в частині заборони користування майном Апеляційним судом Київської області, тоді, як відомості про кримінальне провадження внесені до ЄРДР пізніше -15 червня 2017 року.
А тому, як зазначено в ухвалі, усі вказані недоліки обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0003106, внесеному до ЄРДР 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування є порушенням права ОСОБА_10 бути проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та підготуватись до захисту проти нього.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що постанова про зміну прокурора у кримінальному провадженні від 24 жовтня 2018 року, яка міститься у кримінальному провадженні № 0003106, відомості про яке внесені до ЄРДР 15 червня 2017 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України і якою процесуальним керівником призначений прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 не підписана заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_16 .

Отже, як вказано в ухвалі, вказане свідчить про те, що у прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 не було повноважень на погодження у кримінальному провадженні № 0003106 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28 листопада 2018 року та обвинувального акта.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Кримінальним процесуальним кодексом встановлені вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, та відомості, які він має містити.

Перелік вимог до обвинувального акту встановлений ч. 2 ст.291 КПК України, є вичерпним, і передбачає те, що обвинувальний акт має містити відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта; 9) дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, частиною першою вказаної статті передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд послався на невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки повернення обвинувального акту прокурору може мати місце лише за умови виявлення судом прямої невідповідності положень обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, які перешкоджали суду призначенню обвинувального акта до судового розгляду.

Таких невідповідностей колегією суддів не встановлено.

Відповідно до змісту обвинувального акта він відповідає вимогам ст.. 291 КПК України, оскільки містить: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); відомості про відсутність потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; відомості про відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання; відомості про відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив.

Окрім того до обвинувального акта додані: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного та захисника про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування (ас. 1-9).

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_13 вбачається, що у ньому викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень з описом конкретних дій ОСОБА_13 в тих межах, які прокурор вважав встановленими, зазначена правова кваліфікація кожного правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті Закону про кримінальну відповідальність та окремо наведено формулювання обвинувачення, тобто викладена позиція сторони обвинувачення в такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

Викладені в обвинувальному акті на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України відомості є достатніми для розуміння суті обвинувачення, а, посилаючись на недоліки сформульованого у ньому обвинувачення із зазначенням обставин, які підлягають перевірці під час судового розгляду, суд першої інстанції фактично вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання.

Відтак обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

При цьому порушень, які перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта, колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України, а обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто, обставини висунутого обвинувачення є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність недоліків в обвинувальному акті, які зазначені в ухвалі суду, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

При цьому, на переконання колегії суддів, приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання, місцевий суд має виходити із положень ст. 22, ст. 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 КПК України, відповідно до ст. 92 КПК України, покладається під час судового розгляду на прокурора.

Зазначені положення норм процесуального законодавства судом першої інстанції не було враховано належним чином.

Окрім того, посилання в оскаржуваній ухвалі на те, що прокурор, який затвердив обвинувальний акт, ОСОБА_6 не мав повноважень на погодження у кримінальному провадженні № 0003106 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 28 листопада 2018 року та обвинувального акта, є передчасним, підлягає перевірці під час судового розгляду та суперечить позиції суду, який допустив зазначеного прокурора до участі у підготовчому засіданні.

Таким чином під час апеляційного розгляду колегією суддів не було встановлено порушень, допущених при складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_13 , які б перешкоджали суду першої інстанції призначити кримінальне провадження до судового розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення обвинувального акта є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України та повернення обвинувального акту прокурору є помилковим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора, як обґрунтована, підлягає до задоволення, ухвала суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003106, внесений до ЄРДР 15 червня 2017 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, повернуто прокурору, скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3