Справа № 168/416/20
Провадження № 1-кп/168/56/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар с/з ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт.Стара Вижівка в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000143, про обвинувачення за ч. 2 ст. 263, ч 2 ст. 15, ч. 2 ст. 263 КК України -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Вижва, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України з професійно-технічною освітою, не працюючому, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 11 травня 2020 року в ранкову пору доби (точна дата та час досудовим розслідування не встановлена), перебував на території господарства, що в АДРЕСА_2 де знайшов багнет-ніж, який умисно переніс до місця свого проживання в житловий будинок, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому усвідомлював, що він немає передбаченого законом дозволу на носіння зброї.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 263 КК України.
Крім цього ОСОБА_4 умисно, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок збуту багнет-ножа, близько 08:55 год., 15 травня 2020 року за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного телефону умисно розмістив на сайті «OLX.UA» мережі «Інтернет» оголошення про збут багнет-ножа, як контактний зазначив свій номер телефону оператора передплаченого мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , при цьому усвідомлював, що він немає передбаченого законом дозволу на продаж зброї.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, спрямовану на збут іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу, близько 17 год 30 хв. 26 травня 2020 року, ОСОБА_4 дістав багнет-ніж та переніс його у салон свого автомобіля марки «Volkswagen LT-35», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . Після цього ОСОБА_6 у сів вищевказаний автомобіль та, тримаючи при собі багнет-ніж, діяв з прямими умислом, розумів протиправний характер своїх дій транспортував (переніс) вказаний багнет-ніж до автобусної станції в смт. Стара Вижівка, що на вул. Привокзальна, 20, Старовижівського району для подальшого продажу згідно з досягнутою раніше домовленістю за зверненням покупця, по вказаному вище мобільному номеру.
ОСОБА_4 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені працівниками Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 263 КК України.
Згідно з висновком експертизи холодної зброї № 197 від 02 червня 2020 року, наданий на дослідження штик-ніж, який був вилучений 26 травня 2020 року поблизу автостанції в АДРЕСА_3 в гр. ОСОБА_4 відноситься до клинкової холодної зброї та є багнетом 7,92-мм. магазинної гвинтівки системи "Маузера" зразка 1924 року (Чехословаччина), який виготовлений промисловим способом.
17 червня 2020 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника, укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої обвинувачений взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 263 , частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 263 КК України.
Сторони узгодили, що покарання обвинуваченому в разі затвердження угоди судом буде:
- за частиною 2 статті 263 КК України у виді 200 годин громадських робіт;
- частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 263 КК України у виді 150 годин громадських робіт;
на підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Обвинувачений, якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, дав згоду на його призначення.
У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винним та просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно. Наслідки укладення, затвердження угоди та невиконання, йому роз`яснені та зрозумілі.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, просив суд стягнути витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_5 зазначив, що укладення угоди в даній справі відповідає вимогам закону та просив затвердити угоду, укладену між прокурором та його підзахисним.
Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди з таких мотивів.
За змістом частини 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 263 , частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 263 КК України, які згідно зі статтею 12 КК України, є нетяжкими злочинами.
Частиною 5 статті 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
У судовому засіданні обвинувачений визнав вину у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 263 , частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 263 КК України, та надав згоду на призначення узгодженого сторонами угоди покарання.
Отже злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до статті 12 КК України, є нетяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення про підозру, узгоджена сторонами міра покарання у виді штрафу передбачена санкцією частини 2 статті 263 КК України та відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не порушують права, свободи інших осіб та відповідають інтересам суспільства.
Вимоги пункту 9 частини 2 статті 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника у разі укладення угоди про визнання винуватості дотримані.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде йому призначено у разі затвердження угоди судом.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам закону та суті самого покарання.
Судом роз`яснено учасникам процесу правові наслідки затвердження угоди.
Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим про призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а про процесуальні витрати відповідно до ст. 124 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись статтями 314, 368, 369, 370, 371, 374, 376, 395, 472, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 17 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0000143 - затвердити.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 263 , частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 263 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання:
- за частиною 2 статті 263 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт;
- частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 263 КК України у виді 150 (ста п`ятидесяти) годин громадських робіт.
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: багнет 7,92-мм. магазинної гвинтівки системи «Маузера» зразка 1924 року (Чехословаччина), який виготовлений промисловим способом та знаходиться у камері зберігання речових доказів Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області знищити.
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 70 копійок за проведення судової експертизи холодної зброї № 197 від 02 червня 2020 року.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старовижівський районний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами. 4, 6, 7 статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1