Справа № 317/3506/20
№/п 1-кп/317/157/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Запорізького відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Августинівка Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

06.02.2018 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік. На підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 26.02.2019 р. звільнений від призначеного покарання в зв`язку з закінченням іспитового строку,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2020 близько 01 години 55 хвилин, ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, через незачинені балконні двері проник до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з якого викрав: мобільний телефон Nokia 101, НОМЕР_1 у корпусі червоного кольору, у комплекті з зарядним пристроєм Nokia AC 3E, вартістю 195 гривень, мобільний телефон Doodge 50х у корпусі чорного кольору, вартісю 1187 гривень 84 копійки, TV тюнер Tiger T2 IP TV мini у корпусі чорного кольору, у комплекті з блоком живлення чорного кольору AC/DCAdapter та два однакові дроти «тюльпани» на три виходи, загальною вартістю 216 гривень 03 копійки, згідно висновку експерта №3183/20 від 09.09.2020, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 1598 гривень 87 копійок..

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою провину в інкримінованому правопорушенні, погодився з обставинами викладеними в клопотанні та пояснив, що дійсно вчинив крадіжку при вищевикладених обставинах. Крім того зазначив, що дійсно в ніч з 05 на 06 серпня 2020 р. він вирішив вчинити викрадення майна, яке належало його знайомим. Для цього він піднявся на балкон другого поверху квартири АДРЕСА_3 та через незачинені двері проник до приміщення квартири. Швидко взяв речі які потрапили йому на очі, та пішов до виходу, тоді прокинувся господар та побачив його, після чого ОСОБА_4 втік та деякий час ховався у селі. Однак все ж вирішив добровільно здатись та віддав викрадені речі. На питання учасників судового розгляду повідомив, що не може пояснити мотиви свої дій, зокрема що саме послугувало причиною та що він збирався робити з викраденими речами.

Просив суд не застосовувати відносно нього примусові заходи медичного характеру, так як він більше не збирається порушувати закон на має бажання створити сім`ю.

В судовому засіданні прокурор висловила думку про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , оскільки вказані в клопотанні обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, як і те, що дійсно ним скоєне особливо тяжке кримінальне правопорушення.

Законний представник ОСОБА_8 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти застосування примусових заходів медичного характеру відносно свого сина не заперечував.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 не підтримав думку прокурора стосовно необхідності застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, а вважає можливим передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Згідно ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши в повному обсязі матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєнні суспільно-небезпечного діяння повністю підтверджена матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.01.2020 р.;

- заявами ОСОБА_4 про добровільну видачу викраденого майна;

- протоколами огляду предметів від 06.08.2020 р.;

- висновком експерта № 3183/20 від 09.09.2020 р. згідно до якого визначено вартість викраденого майна;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 25.11.2020 р. разом з відеозаписом до нього, відповідно до якого останній відтворив обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння;

- висновок судово-психіатричного експерта № 498 від 23.11.2020 р. згідно якого встановлено, що ОСОБА_4 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у формі шизофренії, парної дна форма, безперервний перебіг, афективно маячний синдром. Отже, він не міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також не можу усвідомлювати свої дії й керувати ними. Потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним спостереженням.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, так як він вчинив кримінальне правопорушення, скоївши суспільно небезпечне діяння, ознаки якого підпадають під крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинено повторно, поєднане з проникненням у житло.

При цьому суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий примусовий захід медичного характеру як госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Відповідно ч.5 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Згідно ст. 511 КПК України визначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Відповідно ч.2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень п.п. 5, 15 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені ст. 94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними. Суд при визначенні виду психіатричного закладу, в який слід помістити психічно хворого, має виходити як з його психічного стану, так і характеру скоєного ним суспільно-небезпечного діяння.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 дійсно вчинив інкриміноване йому діяння, а саме скоїв суспільно-небезпечне діяння, яке виразилося в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло в стані неосудності, враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності хворого, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №498 від 23.11.2020р., суд вважає необхідним застосувати примусові заходи медичного характеру до ОСОБА_4 , що вчинив суспільно-небезпечне діяння, оскільки останній в силу свого хворобливого стану і характеру вчиненого суспільно-небезпечного діяння, являє небезпеку для суспільства та з метою запобігання вчинення нових суспільно-небезпечних діянь, потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним спостереженням.

Підстави для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати, пов`язані із залученням експертів віднести за рахунок держави.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 93, 94 КК України, ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.370-372, 373-376, 512, 513 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, а саме госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним спостереженням.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання ухвалою законної сили не обирати.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна накладеного відповідно до ухвал слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10.08.2020 р. - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню:

- DVD-R диск об`ємом 4,7 Gb, 120 мін, з написом «ANV» з відеозаписом слідчого експерименту від 25.11.2020 р. - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу його зберігання.

- два однакові дроти «тюльпан» на три виходи; блок живлення чорного кольору AC/DC Adapter; зарядний пристрій чорного кольору з USB виходом Alcatel; TV тюнер Tiger T2 IP TV mini у корпусі чорного кольору; 4 бритвені станки з написом BIC; наручний ланцюжок червоного кольору з візерунком сірого кольору; наручний ланцюжок коричневого кольору з скляними вставками; зарядний пристрій з написом Nokia AC 3E; мобільний телефон Nokia 101, НОМЕР_1 в корпусі червоного кольору з сім картою «Київстар»; мобільний телефон Doodge у корпусі чорного кольору - повернути за належністю потерпілій ОСОБА_7

- кофту чорного кольору з візерунками сірого кольору - повернути за належністю ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після спливу 30 днів з дня її проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, ухвала суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Суддя: ОСОБА_1