ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/2114/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/3096/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02.10.2020 року.
Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, пред`явлене обвинувачення безпідставним та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. Прокурором не надано суду жодного доказу, який би підтвердив наявність ризиків на даному етапі кримінального провадження та свідчив, що заявлені ризики не зменшилися. Сторона обвинувачення не лише не навела нових обставин для обґрунтування доцільності тримання ОСОБА_8 під вартою, а й повністю повторила текст попереднього клопотання про продовження строку тримання під вартою від 17.06.2020 року. Суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації, яке не змінював протягом тривалого часу, міцні соціальні зв`язки, одружений більше 20 років, утримує двох дітей, не вчиняв нового злочину протягом визначеного судом іспитового строку, перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору під час негативної епідеміологічної ситуації в Україні створюватиме загрозу його інфікування.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
При розгляді клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою судом враховано продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також наявність обставин, які виправдовують подальше його перебування під вартою.
Мотиви прийнятого суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуютьсяОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілого.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника щодо необґрунтованості обвинувачення, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст.94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.
Враховуючи особу ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, в період іспитового строку, раніше судимий, офіційно непрацевлаштований, без джерела доходу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З висновками судді погоджується і апеляційний суд, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на даній стадії судового процесу в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченим покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_8 є недостатнім.
Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та утриманців не зможе повністю усунути ризики за умови можливої перспективи призначення покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років. Суду апеляційної інстанції відомостей про захворювання, які перешкоджають або унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою не надано.
Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинуваченого, спростовують доводи апеляційної скарги про недоведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Доводи захисника щодо повторення прокурором тексту попереднього клопотання про продовження строку тримання під вартою не спростовують правильність висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року про продовження ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді