ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/78/21 Справа № 703/1300/20 Категорія: ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000209 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Приютівка Олександрівського району Кіровоградської області, українка, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , маюча на утриманні малолітню дитину, раніше судима:

- 08.09.2015 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 04.12.2017 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнена від відбування покарання на підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію 2016 року»;

- 27.11.2018 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст.185, ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки,

засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання у виді 6 місяців позбавлення волі за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.11.2018 та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2020 виправлено описку, допущену у мотивувальній частині вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2020 щодо ОСОБА_7 . Дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржується,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона повторно, 02.02.2020 близько 12 год. 03 хв., перебуваючи в магазині «Ватсонс» по вул. Соборній, 91-Б в м. Сміла, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрала з полиць косметичні засоби: хайлайтер, вартістю 229 грн., олівець для губ - 200 грн., підводку для очей - 194 грн., туш для очей - 245 грн., помаду - 280 грн., марки «Maybeline»), набір для губ «Eveline»- 159 грн., олівець для брів «Loreal» - 169 грн., тестер туалетної води «Master» - 0.10 грн., туалетну воду «Jolin Frieda» - 229 грн., олію для волосся «Alame» - 175 грн., лосьйон для тіла «DOVE» - 88.90 грн., гель для душа «Dove» - 64.90 грн., крем еліксиру «Eliss» - 139 грн. та гаманець «Міnе» - 220 грн., загальна вартість яких становить 2 392 грн. 90 коп., чим завдала матеріальної шкоди ТОВ «ДЦ Україна» на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, зменшивши його до 3 місяців арешту, а у подальшому відстрочити виконання вироку до досягнення її сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років. Крім того просить застосувати до неї положення ст. 69 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Посилаючись на положення ст.ст. 50, 65 КК України та постанову Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», обвинувачена зазначає, що призначаючи їй покарання суд першої інстанції в достатній мірі не врахував наявні пом`якшуючі покарання обставини, зокрема, її щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що вона є матір`ю одиначкою, має молодий вік, позитивно характеризується, твердо стала на шлях виправлення, тяжкий матеріальний стан сім`ї, наявність на утриманні неповнолітніх дітей і незадовільний стан здоров`я (захворювання рухового апарату, нирок, хронічний пієлонефрит, туберкульоз). Крім того просить врахувати, що тяжких наслідків від вчиненого нею кримінального правопорушення не настало, а представник потерпілого не наполягав на її суворому покаранні та позбавленні волі.

Стверджує, що суд помилково, в супереч ст.67 КК України, врахував в якості обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою повторно при кваліфікації її дій за ознакою повторності.

На підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів до неї додано копії: витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СКУ; свідоцтв про народження чотирьох дітей; пояснення ОСОБА_9 та довідки про стан здоров`я.

На апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 прокурором подані заперечення, які зводяться до законності та обґрунтованості судового рішення і відсутності підстав для задоволення апеляційних доводів.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки, станом на 14 год. 00 хв. 12.01.2021, не повідомила.

Від представника потерпілого ТОВ «ДЦ Україна» ОСОБА_10 (довіреність № 306 від 14.01.2020) 08.10.2020 надійшла заява про розгляд кримінального провадження за відсутності представника потерпілого. В даній заяві представник потерпілого також висловила позицію щодо призначеного обвинуваченій покарання, у вирішенні якого поклалась на розсуд суду.

За наведених обставин апеляційний розгляд проводиться за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 та представника потерпілого ТОВ «ДЦ Україна», що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши, та обміркувавши над доводами апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаним вимогам кримінального процесуального закону вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2020 щодо ОСОБА_7 відповідає.

Зокрема, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, колегія суддів визнає правильною.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції дотримана.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного їй покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок надмірної суворості, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, яка хоча і характеризується по місцю проживання позитивно, однак раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності і вчинила злочин в даному провадженні у період іспитового строку за попереднім вироком суду, в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини, при невстановленні обставин, що його обтяжують, і обгрунтовано призначив покарання в межах санкції статті КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення в даному провадженні в період відбування покарання з випробуванням за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.11.2018, судом першої інстанції законно остаточне покарання останній призначено за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком, покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі.

З огляду на встановлені вище обставини та систематичність вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, підстав для пом`якшення призначеного їй за ч. 2 ст. 185 КК України покарання, призначення іншого, передбаченого санкцією статті, виду покарання, або покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, як того просить обвинувачена в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено. На переконання суду апеляційної інстанції, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів також не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, таке звільнення не буде сприяти досягненню мети покарання в даному кримінальному провадженні.

При цьому враховується, що стаття 75 КК України може бути застосована у тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до ОСОБА_7 раніше застосовувались положення ст. 75 КК України і вона звільнялась від відбування покарання з випробуванням за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.11.2018. Однак це не призвело до позитивних змін в її особистості і не створило у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки в період іспитового строку нею вчинено нове кримінальне правопорушення корисливої спрямованості, за яке вона засуджена вироком, що є предметом даного апеляційного перегляду. Наведене, а також встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення, дають колегії суддів підстави вважати, що обвинувачена вперто не бажає вести законослухняний спосіб життя.

Наявність у обвинуваченої малолітньої дитини цілковито врахована судом першої інстанції при призначенні покарання як обставина, що його пом`якшує, а той факт, що ОСОБА_7 є матір`ю ще трьох неповнолітніх дітей, колегією суддів не приймається. Зокрема, з матеріалів кримінального провадження слідує, що за інформацією служби у справах дітей Смілянської міської ради ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав на трьох дітей, які перебувають під опікою її матері. При цьому наміри обвинуваченої бути поновленою в батьківських правах не свідчать про те, що їй має бути призначене покарання менш суворе, ніж призначив суд першої інстанції.

Незадовільний стан здоров`я на який посилається обвинувачена в апеляційній скарзі враховується колегією суддів, однак, при встановлених обставинах та даних, що характеризують ОСОБА_7 , не дає підстави для пом`якшення призначеного судом покарання. Даних, які б свідчили про неможливість відбування обвинуваченою покарання у виді позбавлення волі, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів не задовольняє доводи обвинуваченої щодо відсутності в кримінальному провадженні обставини, що обтяжує призначене їй покарання, оскільки наведене питання вирішено ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22.07.2020, яка в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржена.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим та не вбачає підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни.

Колегія суддів не вирішує питання про відстрочку виконання ОСОБА_7 вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2020, оскільки наведене вирішується в порядку Розділу 8 КПК України під час виконання вироку судом, який його ухвалив.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий:

Судді: