Справа № 457/820/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1070/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000748 від 22.07.2016 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року про продовження строку дії обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

даною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станиля Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 - строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на два місяці.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дрогобич, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на два місяці.

Строк дії ухвали два місяці, тобто до 19.11.2020 включно.

У задоволенні клопотань захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд врахував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, враховуючи дані про особу обвинувачених, їх вік, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, а саме: ОСОБА_8 одружений, ФОП, раніше несудимий; ОСОБА_7 одружений, не працює, що свідчить про те, що в нього не має офіційного джерела доходу, раніше судимий за особливо тяжкі злочини, що також свідчить про існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 може і в подальшому вчиняти нові кримінальні правопорушення; наявність у даному кримінальному провадженні свідків, які ще не допитані та вплив на яких може спотворити хід судового розгляду по даному кримінальному провадженні, а тому усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, можуть продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати іншим чином об`єктивному з`ясуванню обставин справи, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таким чином, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під вартою, застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.

Задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою виключає можливість задоволення клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Інший запобіжний захід за даних обставин застосований бути не може.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, Постановити нову ухвалу за якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Як альтернативу тримання під вартою визначити ОСОБА_7 заставу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за самими матеріалами справи невстановлений мотив злочину, який на думку слідчого спільно організував ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Усі дії спрямовані на вбивство потерпілої вчинялись виключно ОСОБА_12 ( проникнення в машину для закладення імітаційного пристрою. Приведення пристрою у дію). Однак відносно ОСОБА_7 таких доказів немає.

Крім цього звертає увагу, що досудовим розслідуванням встановлено, що тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 не заподіяно .

Наголошує, що жодних підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись від слідства, впливати на учасників кримінального провадження чи спробує вчинити інше кримінальне правопорушення немає, це не було встановлено попереднім вироком суд , який на даний час скасовано. Спроб переховуватись від органів досудового розслідування ОСОБА_7 не чинив, так само як не має наміру чинити тиск на інших учасників кримінального провадження, тим більше вчиняти протиправні дії.

Вважає, що обраний найсуворіший вид запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою не відповідає меті його застосування, є безпідставним, тому вважаю продовження його застосування невиправданим та недоцільним.

На думку апелянта, в даній справі розумність строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Також до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.

Звертає увагу, що сама потерпіла ОСОБА_14 у судовому засіданні подала заяву в якій просила звільнити з під варти ОСОБА_7 . Вона не має претензій до ОСОБА_7 .

Підкреслює, що адвокатом ОСОБА_6 було подано документи про стан здоров`я батьків ОСОБА_7 , який є надто поганим, крім того за час перебування під вартою ОСОБА_7 захворів на хронічний гепатит, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит який знаходиться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_15 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п.5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.1 ст.263 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.

При розгляді клопотання суд обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, а саме: ОСОБА_7 одружений, не працює, що свідчить про те, що в нього не має офіційного джерела доходу, раніше судимий за особливо тяжкі злочини, що також свідчить про існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 може і в подальшому вчиняти нові кримінальні правопорушення; наявність у даному кримінальному провадженні свідків, які ще не допитані та вплив на яких може спотворити хід судового розгляду по даному кримінальному провадженні, а тому усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати іншим чином об`єктивному з`ясуванню обставин справи, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту чи застави, на чому наполягає апелянт, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 вересня 2020 року про продовження строку дії обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4