У Х В А Л А
Справа № 285/4201/18

провадження № 1-кс/0285/124/21

03 лютого 2021 року м. Новоград-Волинський
Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання слідчого Слідчого відділення Новоград-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

погоджене прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури,

про арешт майна
по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000060 від 10.10.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.365-2 КК України ,

ВСТАНОВИЛА:
Слідчий 01.02.2021 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на її відчуження (далі Квартира).

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 восени 2017 року за попередньою змовою із виконуючим обов`язки директора Департаменту праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради ОСОБА_8 та директором ПП Україна-Експерт-Центр ОСОБА_9 вчинив привласнення грошових коштів Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, виділених на закупівлю житла для дітей-сиріт, на загальну суму 151 930 грн.
10.10.2018 по даному факту внесено відомості до ЄРДР.
29.01.2021 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у привласненні чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
З метою подальшого забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушенням, виникла необхідність у накладенні арешту на Квартиру, яка належить ОСОБА_4 .
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Підозрюваний та його захисники заперечили щодо задоволення клопотання, мотивуючи тим, що оголошена підозра ОСОБА_4 не обґрунтована, цивільний позов по справі не заявлено, а вартість майна, на яке просить слідство накласти арешт, значно перевищує розмір шкоди, завданий злочином.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Арешт майна це тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ст.170 КПК). Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи і його завданням є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна.
Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно витягу з ЄРДР в провадженні досудового органу перебувають матеріали кримінального провадження від 10.10.2018 по факту привласнення майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги.
29.01.2021 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №241244131 від 21.01.2021 слідує, що за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на Квартиру. Вартість останньої відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.08.2014 становить 1 269 450 грн.
Слідчий, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою останнього є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В той же час, згідно положень ст.171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання. На момент розгляду справи, в матеріалах судового провадження такі докази відсутні.

Разом з тим відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Також, звертаю увагу, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вважаю, що в даному випадку слідчимне дотримано вимоги правомірності втручання у право власності особи, таке втручання не відповідатимесуспільному інтересу та при цьому не враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України.

Враховуючи викладене, вважаю, що відповідно до ст.132 КПК України, суду не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які слідчий вказує у клопотанні про арешт майна, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376 КПК України, - слідчий суддя

УХВАЛИЛА:
У задоволенні клопотання слідчого Слідчого відділення Новоград-Волинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області про накладання арешту на належну на праві власності ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1