Справа № 936/679/20
Провадження №1кп/936/91/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2020 рокусмт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря с/з ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, в залі суду в смт.Воловець кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000108 від 05.06.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області смт.Воловець, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-14.02.2020 року Воловецьким районним судом Закарпатської області за ст.128 КК України до 150 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,-

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_3 14.02.2020 року засуджений Воловецьким районним судом Закарпатської області за ст.128 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт. 09.04.2020 року ОСОБА_3 прибув за викликом до приміщення Воловецькою PC філії ДУ «Центр пробації», де старшим інспектором Воловецького PC філії ДУ «Центр пробації» ОСОБА_4 роз`яснено порядок відбуття громадських робіт та наслідки, що можуть виникнути у разі їх порушення. В подальшому, 20.05.2020 року ОСОБА_3 видано направлення №827 від 20.05.2020 для відпрацювання громадських робіт в ВС «Водоканалсервіс» починаючи з 21.05.2020, однак обвинувачений без поважних причин, будучи попередженим про настання кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, маючи умисел ухилитися від відбування покарання, до ВС «Водоканалсервіс» не з`явився, а 02.06.2020 прибувши за викликом до Воловецького PC філії ДУ «Центр пробації» для дачі пояснення з приводу ухилення від виконання громадських робіт, повторно попереджений про відповідальність за ч.2 ст.389 КК України, однак пояснив, що під приводом зайнятості домашнім господарством не буте відпрацьовувати громадські роботи.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, тобто в ухиленні від покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, тобто ухилення від відбування громадських робіт, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України знайшла своє підтвердження.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, такими, що знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, повністю доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, відтак кваліфікує його дії за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, тобто ухилення від відбування громадських робіт.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_3 не працює та не має постійного джерела прибутку, раніше судимий, характеризується посередньо, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, вину у вчиненому визнав повністю.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Відповідно до постанови п.25 Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК, судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, суд не знаходить.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, на підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.02.2020 року, з урахуванням вимог п.4 ч.1 ст.72 КК України, у виді арешту.
Запобіжний захід не обирався.
Витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні немає.
Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 382, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді у виді 1 (одного) місяця арешту.

Відповідно до ст.71, 72 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.02.2020 року та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) місяця 18 (вісімнадцять) днів арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту набрання вироком суду законної сили та його фактичного відправлення для відбування покарання у виді арешту.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_3 - не обирати.

На вирок учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1