Справа № 289/180/20
Номер провадження 1-кп/289/35/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000594, яке надійшло з Коростишівської місцевої прокуратури за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Глухів Другий Радомишльського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня професійна, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштованого вантажником в КП «Благоустрій», раніше судимого:
-25.09.2019 Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року виправних робіт з відрахуванням 10 відсотків з суми заробітку в дохід держави, станом на 06.10.2020 відбув покарання у календарному обчисленні 6 місяців 12 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 близько 23 години, ОСОБА_4 , під час спільного розпивання алкогольних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у вагончику сторожа, що знаходиться неподалік від с. Глухів Радомишльського району Житомирської області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_5 , після чого вони вийшли з вагончика на вулицю, де ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, направлені на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , знову наніс удар кулаком в обличчя останнього, повалив його на землю та продовжив наносити численні удари руками і ногами по голові та тулубу, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді ссадин носа, синців обличчя, голови, струсу головного мозку, перфорації барабанної перетинки, які, згідно висновку експерта, по своїй тяжкості відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, та перелому шостого, сьомого ребер зліва, що по своїй категорії відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе визнав повністю, надав покази, якими підтвердив скоєння зазначеного кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин. При цьому зазначив, що шкодує про вчинене, користуючись останнім словом попросив вибачення у потерпілого, пообіцяв відшкодувати завдану шкоду та просить суд його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав покази, які підтверджують викладені у вироку обставини та покази обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначив, що претензій до останнього не має, просить суд ОСОБА_4 суворо не карати.

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в скоєнні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Діючи в межах пред`явленого обвинувачення суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він умисно спричинив потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він за місцем проживання характеризується посередньо, зі слів останнього він з 01.09.2020 офіційно працевлаштований в КП «Благоустрій» вантажником, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий та скоїв злочин в період відбування покарання.

Як вбачається з досудової доповіді про обвинуваченого, обвинувачений ОСОБА_4 після закінчення школи навчався в Радомишльському СПТУ №34 та отримав професію столяра, будівельника, тесляра, зі слів дружини підробляє тимчасовими підробітками. Схильний до вживання алкогольних напоїв, а під впливом алкоголю не в повній мірі контролює свої емоції, розуміє, що алкоголь справляє помітний шкідливий вплив на спосіб його життя. Протягом 2020 року двічі притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за домашнє насильство відносно дружини та дітей, однак, зі слів дружини ОСОБА_4 є гарним батьком та дуже любить своїх дітей, з рідними та близькими підтримує дружні родинні стосунки. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, а також високий рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що ОСОБА_4 може становити високу небезпеку для суспільства.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною суд вважає щире каяття.

Обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_4 - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначений прокурором в якості обтяжуючої обставини рецидив злочинів суд не визнає, так як з 01.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22.11.2018 № 2617-VIII, згідно якого діяння за ч. 2 ст. 125 КК України відноситься до кримінальних проступків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України та роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд враховує, що вчинене обвинуваченим діяння являється нетяжким злочином, який є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я особи, що визнані державою за ст. 3 Конституції України найвищою соціальною цінністю.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується те, що останній вчинив злочин на ґрунті пияцтва та не відбувши інше покарання, має місце роботи та проживання, стійкі соціальні зв`язки, є особою молодого віку, щиро розкаявся у вчиненому, а також бере до уваги думку потерпілого, який в судовому засіданні просив обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати, жодних претензій до останнього він не має.
Враховуючи позицію державного обвинувача, який просив призначати покарання для обвинуваченого у вигляді обмеження волі, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання саме у вигляді обмеження волі, так як останньому вироком від 25.09.2019 вже було призначено покарання у виді виправних робіт з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави, однак він ніяких висновків для себе не зробив і, не відбувши призначене покарання, знову вчинив нове кримінальне правопорушення проти здоров'я особи.
Однак, враховуючи молодий вік обвинуваченого та наведені в даному вироку на користь ОСОБА_4 позитивні дані: щире каяття, наявність двох неповнолітніх дітей та відсутність претензій зі сторони потерпілого, суд вважає за можливе призначити покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі в санкції ч. 1 ст. 122 КК України.
Відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідають три дні виправних робіт.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.09.2019 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року виправних робіт, скоїв кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується за цим вироком, у період не відбутої частини покарання, суд, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, частково приєднує не відбуту частину покарання за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.09.2019, яке становить 5 місяців 8 днів (стверджується довідкою органу пробації), із застосуванням п. 3 ч. 1 ст. 72 КК України.
Цивільний позов у справі заявлено не було. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його застосування до набрання вироком законної сили не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 369-378 КПК України, ч. 1 ст. 122 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із застосуванням ст. 72 КК України за сукупністю вироківдо призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання, призначене за вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.09.2019 у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням 10 % заробітку щомісячно в дохід держави, з яких не відбута частина покарання складає 158 днів, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 72 КК України в перерахунку на дні обмеження волі відповідає 53 дням, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 10 (десять) днів.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1