ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/775/20 Справа № 205/5675/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року за ст. 93 п.п. «а», «и», «і»; ч. 2 ст. 123 КК України (в редакції 1960 року) та ч. 4 ст. 189 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна, -
Встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. ст. 81, 82 КК України.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що до компетенції місцевого суду, на даний час, не входить розгляд клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відносно осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права та знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, оскільки при вирішенні такого клопотання суд першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.
Суд прийшов до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким задоволенню не підлягає, оскільки на даний час процедура розгляду таких клопотань відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, діючим кримінальним процесуальним законодавством України не передбачена. Тобто відсутня належна правова процедура.
В апеляційних скаргах:
- засуджений просить скасувати дану ухвалу та ухвалити нову, якою його звільнити від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих пенологічних підстав для подальшого утримання в місцях позбавлення волі.
Вважає, що оскаржувану ухвалу постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і з цих підстав, вона підлягає скасуванню.
На думку апелянта, суд не розглянув наведені у клопотанні доводи на користь можливості звільнення на підставі наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини, обґрунтовуючи відмову у звільненні, що до компетенції суду на даний час, не входить розгляд клопотань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відносно осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, що при вирішенні такого клопотання суд першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності національного законодавства України.
- захисник просить дану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою ОСОБА_9 звільнити від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі за відсутністю обґрунтованих підстав для подальшого утримання в місцях позбавлення волі.
Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки протирічить Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практиці Європейського суду з прав людини.
Заслухавши суддю-доповідача, думки засудженого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити, прокурора, який не погодився з апеляційними скаргами та просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, щодо апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року за ст. 93 п.п. «а», «и», «і»; ч. 2 ст. 123 КК України (в редакції 1960 року) та ч. 4 ст. 189 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14 липня 2005 року, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року, - залишено без змін.
Призначене покарання ОСОБА_7 на даний час відбуває в ДУ «Дніпровська виправна колонія №89».
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскільки на даний час процедура розгляду таких клопотань відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, діючим кримінальним процесуальним законодавством України не передбачена, тобто відсутня належна правова процедура.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що у рішенні «Пєтухов проти України» № 2 від 12 березня 2019 року, Європейський суд з прав людини саму систему призначення покарань та види покарання, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не вважав такими, що суперечать положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Натомість Європейський суд з прав людини акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов та з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення.
Доводи апелянтів про те, що оскаржувану ухвалу постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та вона протирічить Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, на думку колегії суддів є особистими думками засудженого та його захисника, та не відповідають дійсності.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. ст. 81, 82 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4