Дата документу 16.07.2020 Справа № 324/245/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/964/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 324/245/16-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.187 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000431, № 0000042, № 0000013, № 0000203, № 0000682, № 0001049, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11 листопада 2005 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування основного покарання з випробувальним терміном 1 рік;

- 21 лютого 2007 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 24.07.2009 року звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 1 місяць 5 днів;

- 23 листопада 2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. 16.09.2013 року звільнений умовно-достроково з невідбутим терміном 1 місяць 12 днів;

- 07 червня 2016 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;

- 24 травня 2018 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Чапаєвка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не маючого, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19 листопада 2012 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 05 листопада 2013 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 16 лютого 2015 року умовно-достроково, невідбутий термін 9 місяців 26 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Чапаєвка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 02 липня 2015 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Пологи Запорізької області, громадянки України, освіта неповна середня, не працюючої, не заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючої: АДРЕСА_5 , раніше не судимої;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 304 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18 жовтня 2012 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробувальним терміном 1 рік (вказана судимість відповідно до ст. 89 КК України погашена);

- 02 листопада 2015 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробувальним терміном 1 рік;

- 07 червня 2016 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробувальним терміном 2 роки;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Чапаєвка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24 травня 2007 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців;

- 11 липня 2007 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки;

- 08 грудня 2009 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 301, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 315, ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки;

- 15 жовтня 2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі. 21.01.2011 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- 22 січня 2015 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, та згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном 2 роки;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 304 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі за даним вироком відбуте ним покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області з 06 листопада 2017 року по 10 лютого 2019 року з розрахунку день за день.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року за №838-VIII) зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання перебування ним у слідчому ізоляторі у зв`язку з розглядом даного кримінального провадження з 10 лютого 2019 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день за два дні.

ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2013 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 8 місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року за №838-VIII) зараховано ОСОБА_12 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 14 березня 2016 року по 15 січня 2019 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання, обмежившись відбутим покаранням.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 02 липня 2015 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 4 місяці.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року за №838-VIII) зараховано ОСОБА_13 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 15 березня 2016 року по 06 грудня 2019 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання, обмежившись відбутим покаранням.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 22 січня 2015 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року за №838-VIII) зараховано ОСОБА_10 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 25 грудня 2015 року по 13 травня 2019 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, обмежившись відбутим покаранням.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання шляхом поглинення більш суворим покаранням призначеним за даний злочин менш суворого призначеного за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року.

Визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2016 року, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року за №838-VIII) зараховано ОСОБА_9 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 28 серпня 2016 року по 06 грудня 2019 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, обмежившись відбутим покаранням.

ОСОБА_14 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 304, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року за №838-VIII) зараховано ОСОБА_14 у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 13 червня 2016 року по 06 грудня 2019 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто на користь держави судові витрати на залучення експертів:

- з ОСОБА_12 у загальній сумі 1098 гривень 54 копійок;

- з ОСОБА_13 у загальній сумі 996 гривні 24 копійки;

- з ОСОБА_9 у загальній сумі 733 гривні;

- з ОСОБА_10 у загальній сумі 204 гривні 60 копійок;

- з ОСОБА_7 у загальній сумі 469 гривень 12 копійок;

- з ОСОБА_14 у загальній сумі 673 гривні 72 копійки.

Цивільний позов прокурора, заявлений в інтересах потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ухвалено залишити без розгляду.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області 25.03.2016 року, з шести паперових конвертів зі зразками букальних клітин ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та контролями до них.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області 10.06.2016 року, з запальнички червоного кольору з вбудованим світлодіодним ліхтарем з написом на боковій поверхні «Flameforluckylove».

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області 03.06.2016 року, з мобільного телефону марки «Nokia» модель «С2-06» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , всередині якого знаходиться сім-карта мобільного оператора «МТС» № НОМЕР_3 .

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області 03.06.2016 року, з в`язаної шапки з тканини чорного кольору фабричного виготовлення з надписом на бирці «Adidas".

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області 30.09.2016 року, з фрагменту сітки «Рабіца».

Вирішена доля речових доказів.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року задоволено частково заяву начальника ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» про роз`яснення вироку Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженим за даним вироком, в тому числі і ОСОБА_7 , ухвалено рахувати з дня постановлення вироку з 10 лютого 2020 року.

В задоволенні іншої частини клопотання ухвалено відмовити.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_14 з метою незаконного збагачення запропонувала ОСОБА_10 вчинити злочин, а саме заволодіти грошовими коштами своєї бабусі ОСОБА_15 та прабабусі ОСОБА_17 , які, як було їй відомо, знаходились у будинку по АДРЕСА_7 , на що останній погодився.

Усвідомлюючи, що самостійне вчинення задуманого ними злочину може спричинити для них негативні наслідки у вигляді затримання працівниками правоохоронних органів та притягнення до кримінальної відповідальності, в зв`язку з тим, що, перебуваючи у цивільному шлюбі, вони проживали у вказаному будинку і потерпілі могли б їх впізнати. ОСОБА_14 та ОСОБА_10 вирішили залучити до скоєння злочину неповнолітнього ОСОБА_13 , який разом з ОСОБА_10 виконуватимуть роль безпосередніх виконавців злочинного задуму.

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_14 та ОСОБА_10 в ході спілкування зі своїм знайомим ОСОБА_13 повідомили йому про задуманий злочин, метою якого було незаконне збагачення. З корисливих мотивів ОСОБА_13 погодився взяти в ньому участь.

В подальшому, ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , перебуваючи у злочинній змові та будучи поєднаними єдиним умислом, розробили детальний план заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , який полягав у наступному:

1) ОСОБА_14 надасть необхідні для вчинення злочину знаряддя та одяг, частину з яких в подальшому приховає;

2) перебуваючи на телефонному зв`язку, ОСОБА_14 повідомлятиме про присутність сторонніх осіб з метою недопущення їх викриття та припинення вчинення злочину;

3) проникнувши до приміщення будинку потерпілих, ОСОБА_13 в разі необхідності розмовлятиме з особами, які знаходитимуться в приміщенні будинку.

ОСОБА_10 в свою чергу, будучи обізнаним щодо місцезнаходження грошових коштів, разом із ОСОБА_13 вживатиме заходів щодо їх відшукання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 27 листопада 2015 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прийшли до домоволодіння ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , розташованого за адресою: АДРЕСА_7 .

Після цього, ОСОБА_10 , одягнувши на обличчя хустину та капюшон, а неповнолітній ОСОБА_13 , одягнувши на обличчя респіратор, резинові капці та дві пари рукавичок, що надала їм ОСОБА_14 , проникли зі сторони городу на територію вказаного домоволодіння. В той час, ОСОБА_14 знаходилася неподалік від будинку потерпілих, перебуваючи на телефонному зв`язку з ОСОБА_10 та слідкувала за тим, щоб нікого іншого там не було поруч та щоб вони не були викриті.

Знаходячись біля вхідних дверей будинку за вищевказаною адресою та дізнавшись про те, що вони зачинені зсередини, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом виставлення скла з рами вікна веранди будинку дістали ключа, який знаходився в замку вхідних дверей, за допомогою якого відчинили їх зовні та проникли до приміщення будинку. Побачивши потерпілу ОСОБА_17 та вимагаючи в неї гроші, ОСОБА_10 штовхнув її, внаслідок чого та впала на підлогу та отримала легкі тілесні ушкодження. Після цього, не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_13 , маючи раптово виниклий умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) з метою залякування, почав виконувати дії, які не охоплювались умислом інших співучасників, а саме демонстративно розмахувати кухонним ножем поруч з потерпілими, тим самим погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , та продовжив вимагати в них гроші. ОСОБА_10 в цей час знаходився біля цієї кімнати та спостерігав за тим, що відбувається. Знайшовши в будинку грошові кошти на загальну суму 24 000 гривень 00 копійок, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 незаконно заволоділи ними та покинули місце скоєння злочину, зачинивши ззовні вхідні двері будинку для того, щоб потерпілі не мали можливості викликати допомогу. Отримані незаконним шляхом грошові кошти ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 витратили на власні потреби, розподіливши їх наступним чином: ОСОБА_14 та ОСОБА_13 отримали по 700 гривень 00 копійок, а ОСОБА_10 отримав 22 600 гривень 00 копійок.

Згідно з висновком КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 281 від 02.12.2015 року, у потерпілої ОСОБА_17 виявлені синці на нижніх кінцівках. Дані пошкодження кваліфікуються як легкі. Утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою пошкоджуючою поверхнею і могли виникнути в термін, вказаний в обставинах провадження.

ОСОБА_12 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, діючи з корисливих мотивів та корисливої мети, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, 15 грудня 2015 року приблизно о 23 годині 00 хвилин прийшов на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_19 . Після чого, підійшов до вікна та руками від`єднав цвяхи у рамі вікна та дістав скло з нього, потім рукою з внутрішньої сторони будинку відчинив вхідні дерев`яні двері та проник до вказаного будинку, звідки вчинив крадіжку наступного майна: телевізору марки «West CF2132», кабелю: «RG-б TV Coaxial cable 75 ОНМ» довжиною 10 метрів 75 сантиметрів з блоком живлення, пульту дистанційного управління марки «West SW55L7». Викраденим майном він розпорядився на власний розсуд.

14 лютого 2016 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вступивши в попередню змову між собою, діючи повторно, маючи корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прийшли до домоволодіння ОСОБА_20 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , де проникнувши через неогороджену частину на територію зазначеного домоволодіння, ОСОБА_12 та неповнолітній ОСОБА_13 підійшли до північної частини будинку. ОСОБА_12 виставив скло у віконній рамі, а ОСОБА_13 в цей час слідкував через вікно будинку за потерпілою ОСОБА_20 , яка в цей час відпочивала у спальній кімнаті вказаного будинку. Після чого, ОСОБА_12 через вікно незаконно проник всередину житлового будинку. Потім, ОСОБА_13 слідом за ОСОБА_12 , через зазначене вікно проник до будинку. Перебуваючи у будинку, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вітальній кімнаті на кріслі із жіночої сумки, викрали мобільний телефон марки «Nokia» модель «Asha-308» та грошові кошти в сумі 38000 гривень 00 копійок та 250 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.02.2016 року становило 75 гривень 82 копійки. Після того, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 із вказаним викраденим майном покинули будинок та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_20 матеріальні збитки на загальну суму 38 858 гривень 82 копійки.

ОСОБА_9 , приблизно о 03.00 год. 13 липня 2016 року, маючи раптово виниклий корисливий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, переслідуючи корисливий мотив та корисливу мету, діючи повторно, зайшов до домоволодіння ОСОБА_21 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_9 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_9 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії ніким не будуть помічені, підійшов до алюмінієвої сітки «Рабиця», висотою 1,2 м, розміром 6,5х6,5 см, товщиною прута 3 мм, яка слугувала парканом на території домоволодіння та за допомогою плоскогубців вчинив крадіжку 15 метрів алюмінієвої сітки «Рабиця». Після чого, ОСОБА_9 розпорядився вказаним викраденим майном на власний розсуд.

Після цього, ОСОБА_9 , приблизно о 02.30 год. 16 липня 2016 року, маючи раптово виниклий корисливий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливий мотив та корисливу мету, діючи повторно, зайшов до домоволодіння ОСОБА_21 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_9 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_9 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії ніким не будуть помічені, підійшов до алюмінієвої сітки «Рабиця», висотою 1,2 м, розміром 6,5х6,5 см, товщиною прута 3 мм, яка слугувала парканом на території домоволодіння та за допомогою плоскогубців вчинив крадіжку 17 метрів алюмінієвої сітки «Рабиця». Після чого, ОСОБА_9 , розпорядився вказаним викраденим майном на власний розсуд.

ОСОБА_14 , 27 травня 2016 року, знаходячись в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , з метою незаконного збагачення, запропонувала ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вчинити злочин, а саме заволодіти грошовими коштами жінки похилого віку ОСОБА_22 , які повинні були знаходитися в будинку за місцем мешкання останньої за адресою: АДРЕСА_10 , на що з корисливих мотивів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 погодилися.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 28 травня 2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , одягнувши полімерні медичні рукавички, проникли на територію домоволодіння ОСОБА_22 , розташованого за адресою: АДРЕСА_10 , де останній пошкодив телефонний дріт стаціонарного телефону, який підходив до будинку.

Після цього, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , продовжуючи свій єдиний, злочинний, прямий, корисливий умисел, знаходячись біля вхідних дверей вищевказаного будинку за вищевказаною адресою та дізнавшись про те, що вони зачинені зсередини, почали стукати у двері будинку. Коли ОСОБА_22 відмовилася відчиняти двері, ОСОБА_9 , одягнувши на обличчя шапку з прорізами для очей, шляхом виставлення скла з рами вікна будинку потрапив всередину та відчинив двері зсередини будинку, давши змогу ОСОБА_14 та ОСОБА_7 також потрапити в будинок. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 попрямували до ОСОБА_22 та почали вимагати в неї грошові кошти. Остання, будучи зляканою, під тиском віддала з гаманця свої грошові кошти в сумі 148 гривень 00 копійок ОСОБА_9 . Не припиняючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , почали самостійно шукати в кімнатах будинку грошові кошти. В свою чергу, ОСОБА_14 приставила лезо ножа до органів шиї потерпілої ОСОБА_22 , вимагаючи при цьому грошові кошти та дорогоцінні метали. Демонструючи намір застосування ножа, ОСОБА_14 наказала їй зняти з вух золоті сережки 585 проби вагою 0,87 г, при цьому, потерпіла реально побоюючись за своє життя підкорилася зазначеній вимозі ОСОБА_14 та віддала їй свої золоті сережки. Вказаними діями ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 незаконно заволоділи грошовими коштами та золотими сережками ОСОБА_22 , завдавши їй матеріальні збитки на загальну суму 638 гривень 97 копійок, та покинули місце скоєння злочину, а здобуті незаконним шляхом кошти витратили на свої потереби.

Крім того, ОСОБА_14 під час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, 28.05.2016 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_10 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання погрожувала застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у носінні в руках, демонстрації та приставленні до органів шиї ОСОБА_22 леза ножа, який ОСОБА_14 взяла у себе вдома і який відповідно до висновку експерта № 203 від 15.07.2016 року є холодною зброєю та належить до ножів мисливських загального призначення та який є коротко-клинковою холодною зброєю колючо-ріжучої дії, виготовлений саморобним способом, тим самим створивши сприятливі умови для вчинення злочину.

Вирок відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України.

Оцінивши надані суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що органами досудового розслідування не доведено застосування чи погрози застосування обвинуваченим ОСОБА_7 до потерпілої ОСОБА_22 насилля небезпечного для її життя чи здоров`я, тому вважав за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки, на думку колегії суддів, в його діях мало місце відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб, повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з вироком суду, оскільки він не згоден з ч. 3 ст. 186 КК України, яку йому інкримінують. Суд не врахував, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_14 під час досудового розслідування та судового розгляду вказували, що він не знав та не був присутній під час вчинення ними злочину, передбаченого ст. 187 КК України. Вказує, що в цей час він знаходився не з ними, а в іншому місці та не знав, що вони скоюють, а дізнався про злочин через тиждень, коли його затримали працівники поліції. Зазначає, що він зізнався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а не за ст. 186 КК України. Крім того, ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання до 6 років позбавлення волі, а не до 6 років і 3 місяців.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; захисника адвоката ОСОБА_11 , який також підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому оскаржуваний вирок колегією суддів переглядається лише в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на ретельно досліджених в судовому засіданні та перевірених в сукупності доказах, які правильно оцінені судом і яким дана належна юридична оцінка у вироку.

Так, допитана в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею потерпіла ОСОБА_22 показала, що близько 22:00 години вечора, дати вона не пам`ятає, до дверей її будинку сильно постукали невідомі. Коли вона підійшла до дверей, жіночий голос вимагав, щоб вона відкрила двері. Вона дверей не відчинила та намагалася притримати їх, щоб невідомі особи їх не відкрили. Через деякий час чоловік, що був меншого зросту, розбив шипку вікна і заліз через неї до хати. Потім до хати увійшли ще один чоловік та жінка. Вона в цей час перебувала в кімнаті будинку, сиділа на дивані. Троє осіб, що проникли до будинку вимагали в неї гроші. Вона віддала грабіжникам близько 150 гривень, кому саме віддала грошові кошти не пам`ятає. Потім чоловіки почали самостійно шукати гроші по всіх кімнатах будинку. В цей час до неї підійшла жінка, приставила лезо ножа їй до шиї і змусила її зняти з вух золоті сережки, які забрала з собою. Чоловіки до неї насилля не застосовували. Пізніше від слідчого вона дізналася, що викрадені золоті сережки ним вилучені і перебувають у слідчого.

Показання потерпілої співпадають з показаннями, наданими нею 08.07.2016 року під час проведення слідчого експерименту, де потерпіла на місці показала і розказала про обставини вчиненого відносно неї кримінального правопорушення. Вона показала, що 28.05.2016 року о 22.00 годині до неї в будинок постукали невідомі і жіночий голос вимагав відкрити двері. Дверей вона не відчинила і пішла до кімнати та сіла на диван. В цей час до неї підійшов невідомий чоловік, який став поруч. Він ніяких насильницьких дій не застосовував, а лише не дозволяв нікуди йти. Також потерпіла зазначила, що до неї підходила жінка з ножем у руках, коли саме не пам`ятає, та приставила лезо ножа до її шиї, не торкаючись до неї, та вимагала гроші. Потерпіла ОСОБА_22 зазначила, що після того як жінка показала ножа, їй стало дуже страшно. Невідомим вона віддала 150 гривень і золоті сережки, що були у неї в вухах. Загалом нападників було троє, одна жінка і двоє чоловіків.

Суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження в межах ст. 337 КПК України, прийшов до висновку про необхідність зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки органами досудового розслідування не було доведено застосування чи погрози застосування обвинуваченим ОСОБА_7 до потерпілої насилля, небезпечного для її життя чи здоров`я.

Щодо доводів обвинуваченого про перекваліфікацію його дій з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Чинний КК України визначає грабіж як відкрите викрадення чужого майна. Натомість, крадіжка відповідно до ст. 185 КК України це таємне викрадення чужого майна. Тобто, ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

За загальним визначенням грабіж, як злочин проти власності, це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Тоді як, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Так, судом першої інстанції за результатами дослідження доказів у провадженні беззаперечно встановлено, що вчинення даного злочину відбувалось відкрито в присутності потерпілої ОСОБА_22 , що підтверджується показаннями самої потерпілої, яка показала, що троє осіб проникли до її будинку та вимагали в неї гроші. Вона віддала грабіжникам близько 150 гривень. Потім чоловіки почали самостійно шукати гроші по всіх кімнатах будинку. В цей час до неї підійшла жінка, приставила лезо ножа їй до шиї і змусила її зняти з вух золоті сережки, які забрала з собою.

Також вчинення саме грабежу, а не крадіжки підтверджується й показаннями самих обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , які в судовому засіданні суду першої інстанції пояснили, що вони проникли до будинку потерпілої ОСОБА_22 та вимагали у неї гроші та цінні речі.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно перекваліфікації його дій із ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, як зазначено в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_14 під час досудового розслідування та судового розгляду вказували, що він не знав та не був присутній під час вчинення ними злочину, передбаченого ст. 187 КК України, а також про те, що він в цей час знаходився не з ними, а в іншому місці та не знав, що вони скоюють, а дізнався про злочин через тиждень, коли його затримали працівники поліції, колегія суддів вважає неспроможними та такими, що спростовуються показаннями самих обвинувачених, які в судовому засіданні суду першої інстанції поясняли, що вони проникли до будинку потерпілої ОСОБА_22 та вимагали у неї гроші та цінні речі, а також показаннями потерпілої ОСОБА_22 , яка показала, що троє осіб проникли до її будинку та вимагали в неї гроші.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався даних вимог закону, та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 вид та міру покарання, яке за своїм видом і розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, застосувавши, при цьому, положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки обвинуваченим було скоєно злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Таким чином, призначене судом першої інстанції остаточне покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4