Справа № 135/179/17
Провадження №11-кп/801/503/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Антонівка Теплицького району Вінницької області, громадянин України, не працює, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:
02.12.2013 вироком Ладижинського міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 05.01.2018 по відбуттю строку покарання,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 393, ч. 3 ст. 289 КК України з призначенням йому покарання:
за ч. 1 ст. 393 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді дев`яти років позбавлення волі без конфіскації майна;
-на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі;
-строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання або фактичного затримання на виконання вироку суду;
-на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано йому в строк відбутого покарання час утримання під вартою з моменту затримання 29.11.2016 до моменту звільнення його з ДУ «ВУВП №1» - 05.01.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
-вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у наступному.

З 22.05.2015 ОСОБА_7 відбував покарання у Могилів-Подільській ВК УДПтС України у Вінницькій області № 114 за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 02.12.2013. Даним вироком суду ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до договору № 19/Г-5 від 01.01.2016 року ОСОБА_7 був працевлаштований на контрагентському об`єкті ТОВ «Вінницька птахофабрика», що розташований у м. Ладижин Вінницької області. При цьому ОСОБА_7 був ознайомлений із правилами відбування покарання.
29.11.2016 о 00 год. 45 хв. засуджений ОСОБА_7 , маючи умисел на втечу з місця позбавлення волі, самовільно, без належного дозволу та за відсутності законних підстав, залишив місце позбавлення волі, а саме - гуртожиток пансіонату «Дубрава», що розташований на території Ладижинської міської ради Вінницької області, де він з іншими засудженими на час роботи на ТОВ «Вінницька птахофабрика» проживав. В подальшому, ОСОБА_7 зі свого мобільного телефону викликав таксі «Перше». Біля 01:00 год. до гуртожитку пансіонату «Дубрава» на виклик ОСОБА_7 під`їхав автомобіль марки «Део» модель «Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_9 . ОСОБА_7 сів на заднє сидіння даного автомобіля та сказав водію їхати в напрямку кафе-бару «Старе місто», що по вул. Наконечного в м. Ладижин. По дорозі в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, під`їжджаючи до кафе-бару «Старе місто», ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, застосовуючи кухонний ніж, який мав при собі, приклавши його лезо до шиї ОСОБА_9 , погрожуючи заподіянням тілесних ушкоджень почав надавати ОСОБА_9 вказівки, щодо подальшого напрямку руху автомобіля в напрямку м. Гайсин Вінницької області. Водій ОСОБА_9 , злякавшись за своє життя та здоров`я, спробував вирвати в ОСОБА_7 зазначений ніж та залишити автомобіль. В результаті цього ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді порізів пальців та долоні лівої руки. Незважаючи на отримані тілесні ушкодження, ОСОБА_9 загальмувавши, на ходу руху автомобіля, відкрив водійську дверцю автомобіля та вистрибнув з нього. В подальшому ОСОБА_7 переліз з заднього сидіння автомобіля на сидіння водія, сів за кермо та попрямував в напрямку м. Гайсин Вінницької області, чим здійснив незаконне заволодіння вищезазначеним автомобілем.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просять вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити найбільш м`яке покарання, передбачене санкцією даної статті та виправдати його за ч.1 ст. 393 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що ОСОБА_7 при заволодінні автомобілем не використовував ніж з метою насильства щодо потерпілого та доказів цьому, крім пояснень потерпілого, немає, умисел на заволодіння автомобілем у обвинуваченого виник лише після того, як потерпілий ОСОБА_9 залишив автомобіль без керування. Потерпілий під час слідчого експерименту змінював покази та не мав чіткої позиції.
Втечу з гуртожитку не можна вважати як втечу з місця позбавлення волі, оскільки це звичайне цивільне приміщення, вартової служби не було, гратів на вікнах теж та з порядком утримання в гуртожитку «Дубрава» його ніхто не ознайомлював. Апелянти просять врахувати особу обвинуваченого, який після звільнення з місць позбавлення волі постійно працював, його матір є інвалідом 3 групи та потребує постійного нагляду, звернути увагу на його доволі молодий вік, те, що злочин вчинив внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки його дівчина вийшла заміж за іншого, взяти до уваги обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність будь яких претензій з боку потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, наполягаючи на залишенні вироку суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у втечі з місця позбавлення волі, вчиненою особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, обґрунтований та базується на всебічно, повно і об`єктивно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 393 КК України, підтверджується його визнавальними показами, зокрема, він пояснив, що відбував покарання за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області та був переведений на дільницю соціальної реабілітації у зв`язку з чим працював на птахофабриці та проживав разом з іншими засудженими в гуртожитку «Дубрава». Вночі 29 листопада 2016 року він вирішив втекти з гуртожитку, на кухні взяв ніж, за допомогою якого відчинив вікно у душовій кімнаті та вистрибнув через нього.

Також його вина підтверджується показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , даними в судовому засіданні суду першої інстанції, а також письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які підтверджують, що ОСОБА_7 був ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку та самовільно залишати гуртожиток не мав права, крім того, в гуртожитку хоча й не було гратів, але були відсутні ручки для того, щоб неможливо вилізти через вікна, також приміщення обладнане камерами спостереження, зокрема, постановою про переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації від 20.01.2016 року; договором № 19/Г-5 від 01.01.2016 року та додатковою угодою до нього;- планом нагляду контрагентського об`єкта ТОВ «Вінницька птахофабрика»; розпорядком дня Могилів-Подільської ВК № 114 для засуджених, які проживають в гуртожитку «Дубрава»; табелем обліку використання робочого часу; документами на відкритий контрагентський об`єкт ТОВ «Вінницька птахофабрика», а саме: акт про можливість працевлаштування засуджених, план нагляду, план-схеми, посадова інструкція персоналу установи, пояснювальна записка, договір № 18 від 01.01.2018 року; планом нагляду контрагентського об`єкту ТОВ «Вінницька птахофабрика».

Щодо підтвердження вини ОСОБА_7 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 289 КК України, то хоча обвинувачений визнав вину частково лише у незаконному заволодінні автомобілем потерпілого, заперечивши застосування насильства щодо останнього, однак, його винуватість повністю підтверджена у судовому засіданні, а його невизнання вини у застосуванні насильства відносно потерпілого суд вірно розцінив як неправдиве та нелогічне показання, надане з метою уникнення відповідальності за більш тяжкий злочин.

Так, вина ОСОБА_7 підтверджується показами потерпілого ОСОБА_9 , який, пояснюючи обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення, зазначив, що він реально злякався за своє життя та здоров`я після того, як обвинувачений притиснув його голову лівою рукою до підголовника та побачив, як перед обличчям промелькнув ніж, який він, намагаючись вирвати, поранився, а ніж упав на сидіння автомобіля.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про те, що потерпілий під час слідчого експерименту змінював покази та не мав чіткої позиції, спростовані у вироку суду першої інстанції, адже як під час слідчого експерименту, так і в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 давав чіткі логічні та послідовні показання.

Крім того, вина підтверджується поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 29.01.2016 року, відповідно до якого проводився огляду ділянки дороги між м. Ладижин та м. Гайсин, де знаходився ОСОБА_7 , та де було виявлено і вилучено ніж; висновком експерта № 262 від 12.12.2016 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_9 встановлено наявність рубця на долонній поверхні лівої кисті, який міг утворитися внаслідок заживлення різаної рани, дане тілесне ушкодження могло виникнути від дії предмета, що мав загострену діючу поверхню, яким міг бути ніж і вказане ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 10.05.2017 року, в ході якого останній розповідав про обставини, за яких він заволодів автомобілем потерпілого; рапортом чергового працівника поліції від 29.11.2016 року; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.11.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_9 просить вжити заходи до невідомого чоловіка, який 29.11.2016 року о 01:15 год., приклавши ніж до його шиї, заволодів його автомобілем.

Таким чином, дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 393, ч.3 ст. 289 КК України кваліфіковані вірно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд, на переконання колегії суддів, дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Зокрема, при його призначенні суд вірно врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та особливо тяжким, обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого рецидив злочинів та відсутність обставин, які його пом`якшують, особу ОСОБА_7 , який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем відбування покарання та за попереднім місцем роботи характеризується позитивно, за місцем проживання компроментуючих даних не надходило, а тому призначене йому покарання узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і підстав вважати його надто суворим немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - у той же строк з дня отримання ним її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4