Справа № 756/30/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3068/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районногосудум. Києва від 8 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Нікополь Дніпропетровської обл., маючого вищу освіту, не одруженого, працюючого в ПАТ «Київметробуд», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю в 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи.Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат. Скасовано арешт накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року на автомобіль марки «Фольксваген Поло» д.н.з. НОМЕР_1 та повернено його власнику.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком, 31.10.2019 близько 20-40 год. за адресою: м. Київ, пр. Г. Сталінграду, 27, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Polo», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині пр. Г.Сталінграду зі сторони вул. М. Малиновського у напрямку вул.М. Тимошенка у м. Києві, порушуючи п. 18.4 ПДР України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким на той час в сусідніх смугах руху зменшували швидкість та зупинилися інші транспортні засоби, які пропускали і надавали перевагу в русі пішоходу, ОСОБА_7 , не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу та не зупинився для того щоб переконатися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого здійснив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на той час переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля, яким керував ОСОБА_7 . Внаслідок вказаної вище дорожньо - транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю в 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки в ході судового розгляду не отримано відомостей, які дозволяють правомірно зберегти за обвинуваченим право керувати транспортними засобами, зокрема, не встановлено сприяння у розкритті злочину обвинуваченим, вчинене ним правопорушення має змішану форму вини, тобто умисний характер правопорушення ПДР, яке необережно спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому,відсутність судимостей, позитивні характеристики, відшкодування шкоди потерпілому враховані при призначенні основного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потреба зберегти комфорт обвинуваченого в дорозі під час відвідування матері, яка мешкає за межами м. Києва не повинна впливати на рішення про призначення покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого зач.2 ст. 286 КК України та призначення основного покарання із звільненням від відбування з випробуванням в порядку ст..75 КК України сторонами у апеляційному порядку не оскаржується.
Як випливає з вироку, приймаючи рішення про не застосування щодо обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд взяв до уваги позицію потерпілого, якому відшкодована як матеріальна, так і моральна шкода, відсутність у нього будь-яких претензій до обвинуваченого, перебування на утриманні матері похилого віку, що проживає за межами м. Києва, виробничу необхідність обвинуваченого використовувати транспортні засоби.
Висновок ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Доводи прокурора про відсутність ознак сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину є безпідставними, оскільки останній залишався на місці ДТП, викликав поліції та швидку медичну допомогу потерпілому, надавав допомогу у розкритті злочину, зокрема, для з`ясування обставин ДТП працівникам поліції видав інформацію з відеореєстратора його транспортного засобу.
В апеляційній скарзі прокурором не спростовуються твердження суду про те, що право керування транспортними засобами необхідно винному не для забезпечення комфортного життя, а для реалізації свого обов`язку утримання матері похилого віку, що проживає поза межами м. Києва, та для виробничих потреб.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду про можливість не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суд м. Києва від 8 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: