Справа № 463/4015/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/595/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 463/4015/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 4 ст. 187 КК України,

з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_11 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2019 року

в с т а н о в и л а :

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією майна. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 16 травня 2018 року, приблизно о 7:00 годині, знаходячись на вул. Краснянська у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном, поєднаним із проникненням у житло, з корисливих мотивів, реалізовуючи свій злочинний умисел, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, за допомогою заздалегідь принесеного із собою стільця, проник через вікно у приміщення будинку АДРЕСА_3 , та вчинив напад, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), який виразився у тому, що ОСОБА_5 пред`явив категоричну словесну вимогу ОСОБА_12 видати грошові кошти, наявні у його помешканні. Після отримання відмови обвинувачений, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи протиправно, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю потерпілого, взяв зі столика ніж та наніс ним ОСОБА_12 проникаючі поранення живота та грудної клітки, спричинивши тілесні ушкодження, які є небезпечним для життя в момент заподіяння, а тому відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Потерпілий ОСОБА_12 , усвідомлюючи загрозу власному життю, схопив із тумбочки праску та за допомогою останньої відбивався від нападника. Відчувши протидію потерпілого, ОСОБА_5 втік з місця події, залишивши останнього без надання медичної допомоги.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що інкримінованого йому злочину не вчиняв; до ОСОБА_12 зайшов поговорити, щоб останній не чіплявся до його тещі. Стверджує, що до помешкання ОСОБА_12 він зайшов через вхідні двері. Звертає увагу, що ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після того як їх розмова переросла у сварку, він ( ОСОБА_5 ) вдарив потерпілого в бік, а ОСОБА_12 вхопив зі столу ножа та накинувся на нього. Він ( ОСОБА_5 ) вибив ножа з рук ОСОБА_12 , після чого підняв ножа та вдарив ОСОБА_12 в лівий бік та почав утікати. ОСОБА_12 наздогнав його, почалася шарпанина та він ( ОСОБА_5 ) наніс ОСОБА_12 ще кілька ударів ножем у живіт, штовхнув його в бік коридору та побіг до маленької кімнати та почав перелазити через вікно. Вказує, що бачив у руках ОСОБА_12 праску, якою той, очевидно, хотів його вдарити.

Стверджує, що жодних коштів у ОСОБА_12 не вимагав та наміру такого не мав.

Звертає увагу, що він звертався до прокуратури з клопотання про надання йому копій висновків експертиз.

Захисник ОСОБА_11 просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також просить зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на такі докази: суд першої інстанції не забезпечив стороні захисту та обвинуваченому усіх передбачених КПК України можливостей для реалізації своїх прав в рамках змагальної процедури у кримінальному процесі. На думку захисника ОСОБА_11 , суд безпідставно та без належного обґрунтування відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про проведення повторного судового розгляду у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 у зв`язку із заміною захисника, що, у свою чергу, позбавило сторону захисту можливості провести неупереджений, об`єктивний та належний судовий захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_5 .

Також, захисник вказує, що судом не було розглянуте клопотання сторони захисту від 28.05.2019 щодо визнання недопустимим доказом висновку експерта № 134/18 від 25.06.2018.

Крім цього, зазначає, що під час судового розгляду не було оглянуто та досліджено речові докази, покладені в основу вироку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_13 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_10 , яка заперечила апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , пояснення потерпілого ОСОБА_12 , який не погодився з доводами апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_11 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_12 про вчинення щодо нього ОСОБА_5 розбою, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; протоколом огляду місця події від 16 травня 2018 року; протоколом огляду місця події від 17 травня 2018 року; висновком експерта № 134/18 від 25 червня 2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 22 травня 2018 року; протоколом огляду місця події від 21 травня 2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 22 червня 2019 року; висновком експерта № 653/2018-ім від 7 червня 2018 року; висновком експерта № 660/2018-ім від 15 червня 2018 року; висновком судово-психіатричного експерта № 195 від 16 травня 2019 року.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, і викладені в апеляційних скаргах доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, невинуватість обвинуваченого ОСОБА_5 та відсутність достатніх доказів для доведення в суді винуватості ОСОБА_5 , не бере до уваги як безпідставні.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Показанням обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України кримінального правопорушення, суд дав оцінку й обґрунтовано не взяв такі показання до уваги, визнавши їх непереконливими, й своє рішення мотивував у вироку. Суд розцінив показання ОСОБА_5 як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, й з таким висновком погоджується колегія суддів.
Так, потерпілий ОСОБА_12 у суді першої інстанції та у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_5 до події винаймав його будинок на АДРЕСА_3 , проте він змушений був розірвати з ним орендні відносини, оскільки з дому двічі пропадали гроші. 16 травня 2018 року він прийшов з роботи та ліг спати. Прокинувся від шуму в кімнаті, відкрив очі та побачив ОСОБА_5 , який засунув руку у кишеню його безрукавки та витягнув гроші, оскільки знав, що потерпілий зберігає їх там. На запитання, що він тут робить, обвинувачений, намагаючись утекти, побіг в коридор. ОСОБА_12 побіг за ним. Вхідні двері в коридорі були зачинені. ОСОБА_5 , намагаючись утримати викрадені ним кошти, наніс ножем ОСОБА_12 кілька проникаючих ножових поранень, погрожував, що заріже його, бо інакше він його здасть. Зазнавши ножових поранень, сів на стілець в коридорі, в той час обвинувачений повернувся в кімнату. Потім він пішов за ним і в кімнаті почалась шарпанина з обвинуваченим, під час якої потерпілий схопив праску та наніс нею удар обвинуваченому, після чого той випустив гроші, які тримав в руці та які викрав з безрукавки потерпілого, та втік через вікно на город.

У зв`язку із вчиненим ОСОБА_5 нападом на нього на сьогоднішній день він є інвалідом, не може нормально реалізовувати свої життєві потреби, втратив можливість працювати, вимушений проводити періодичне лікування. Вважає призначене ОСОБА_5 покарання справедливим.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 10 від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Насильство при розбої застосовується з метою заволодіння майном або з метою його утримання.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того, чи вдалося винному заволодіти майном (усічений склад злочину).

Розбій, поєднаний із заподіянням умисних тяжких тілесних ушкоджень, має місце при фактичному спричиненні з метою заволодіння чужим майном тілесних ушкоджень, передбачених ст. 121 КК. При цьому ці тілесні ушкодження охоплюються ч. 4 ст. 187 КК і додаткової кваліфікації не потребують.

Обвинувачений ОСОБА_5 заволодівши коштами потерпілого ОСОБА_12 та, намагаючись їх утримати, завдав потерпілому проникаючих поранень, які згідно з висновком експерта № 134/18 від 25.06.2018 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи сторони захисту про суперечливість показань потерпілого ОСОБА_12 впродовж досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження до уваги не беруться, зважаючи на принцип кримінального судочинства безпосередність дослідження доказів судом.
У вироку дано належну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_12 у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, й ці показання як належний, допустимий та достовірний доказ підставно покладені судом в основу обвинувального вироку.
Особливу увагу суд першої інстанції звернув на висновок експерта № 134/18 від 25 червня 2018 року, відповідно до якого в ОСОБА_12 є наступні ушкодження: рана передньої поверхні грудної клітки зліва на рівні дев`ятого міжребер`я, яка проникає в плевральну порожнину з ушкодженням купола діафрагми, ускладнена пневмотораксом; рана підреберної ділянки живота зліва, проникаюча в черевну порожнину з наскрізним ушкодженням поперечної ободової кишки та великого чепця, ускладнена крововиливом в черевну порожнину, три рани передньої поверхні грудної клітки справа та зліва, непроникаючі в плевральні порожнини, рани передньої черевної стінки на рівні пупка та в середній третині живота зліва, непроникаючі в черевну порожнину, рани нижньої губи в центрі, на підборідді зліва, в середній та нижній третинах передньо-бокової поверхні шиї справа, на передній поверхні верхньої третини правого плеча, на передній поверхні середньої третини лівого плеча, на задній поверхні середньої третини лівого передпліччя. Ушкодження (рани) у ОСОБА_12 утворились від неодноразового контакту з гострими колючо-ріжучими та ріжучими предметами (знаряддями) могли бути спричинені 16 травня 2018 року, від чотирнадцяти ударів гострим предметом, можливо ножем. Рана передньої поверхні грудної клітки зліва на рівні дев`ятого міжребер`я, проникаюча в плевральну порожнину з ушкодженням лівого купола діафрагми та рана живота в ділянці лівого підребер`я, проникаюча в черевну порожнину з ушкодженням великого чепця, поперечної ободової кишки, з крововиливом в черевну порожнину відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, інші рани відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Оцінюючи докази, в тому числі висновок експерта № 134/18 від 25.06.2018 щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 (про який в апеляційній скарзі зазначає обвинувачений ОСОБА_5 ), слід зазначити, що висновок експерта узгоджується з показаннями потерпілого про кількість та тяжкість завданих йому ОСОБА_5 ножових поранень.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про те, що висновок експерта №134/18 від 25.06.2018 слід визнати недопустимим доказом, є необґрунтованими.
Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Судово-медична експертиза проводилась на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2018 року судово-медичним експертом в приміщенні відділення СМЕ при КМК ЛШМД.
Висновок експерта №134/18 від 25.06.2018 за формою та змістом відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 102 КПК України, а також вимогам Наказу Міністерства охорони здоров`я № 6 від 17 січня 1995 року.
Оскільки під час проведення судово-медичної експертизи експертом не виготовлялися додатки чи таблиці, тому такі і не долучались до висновку. Однак, ця обставина не впливає на допустимість зазначеного висновку експерта.
Покликання захисника ОСОБА_11 на те, що суд належним чином не вирішив клопотання про повторний розгляд справи у зв`язку із заміною захисника, як на підставу скасування вироку колегія суддів вважає необґрунтованим і до уваги не бере.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, журналу судового засідання та звукозапису судового засідання від 18.04.2018, суддею було розглянуто вищевказане клопотання, з`ясовано думку учасників судового засідання та постановлена протокольна ухвала про відмову у задоволенні клопотання про повторний судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

Згідно з вимогами ч. 3, ч. 4 ст. 324 КПК України якщо подальша участь у судовому провадженні захисника неможлива, головуючий пропонує обвинуваченому протягом трьох днів обрати собі іншого захисника. Прокурору та захисникові, які раніше не брали участі у кримінальному провадженні, суд зобов`язаний надати час, достатній для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і підготовки до участі в судовому засіданні.

Суд першої інстанції дотримався вимог ч. 4 ст. 324 КПК України, надавши захиснику ОСОБА_11 достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та для підготовки для участі в судовому засіданні, що підтверджується даними журналів судових засідань та даними відео-звукозапису судових засідань (т.2 а.с.39-40, 44).

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо ненадання йому копій документів та судових експертиз є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив дотримання вимог закону, зокрема, вимог ст. 20 КПК України щодо забезпечення права на захист. Судом вирішено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо надання йому копій документів та висновків експертиз та забезпечення достатньої кількості часу для належної підготовки свого захисту (т.2 а.с.28, 36).

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Суд, виходячи з принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання, призначив обвинуваченому покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
Суд дійшов правильного висновку про необхідність обрання ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, неможливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства й своє рішення мотивував у вироку. Призначене ОСОБА_5 у виді восьми років позбавлення волі є необхідними і достатніми для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
Апеляційні скарги не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.
Колегія суддів також звертає увагу, що у прохальній частині апеляційної скарги захисник заявив взаємовиключні вимоги: скасування вироку щодо ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України та закриття кримінального провадження та одночасно прохання про зарахування ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги про зарахування ОСОБА_5 у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_5 вчинив злочин 16.05.2018, тобто після втрати чинності Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_17 є необґрунтованими.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3