Номер провадження: 11-сс/813/1145/20
Номер справи місцевого суду: 523/9634/20 1-кс/523/2690/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крутоярівка Белгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, з середн ьою освітою, розлученого, маючого на утриманні три неповнолітні дитини, має інвалідність 3 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000699, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2020 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 тазастосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.08.2020 року без визначення розміру застави щодо ОСОБА_10 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000699, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2020 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_8 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.
В своїй апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_9 , діючий в інтересах підозрюваного, не оспорюючи доведеності підозри, вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує, що жоден заявлений слідчим ризик, на які вони посилаються у своєму клопотанні не підтверджений, судом не взято до уваги та не враховано наявність у підозрюваного постійного місця проживання, трьох малолітніх дітей на утриманні, а також того факту, що він є особою з інвалідністю, та не судимий.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах підозрюваного вказує, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що підозра, висунута ОСОБА_10 необґрунтована, слідчим невірно надано кваліфікацію злочину, а прокурором заявлені ризики нічим не обґрунтовані.

Так, захисник зазначає, що органом слідства не було встановлено, чи міг отримати потерпілий тілесні ушкодження, що призвели до його смерті, вже після конфлікту з ОСОБА_10 . Слідчим суддею не проаналізовано наявність чи відсутність ризиків, заявлених прокурором та не надано належної уваги тому, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, зокрема: постійне місце проживання, сім`ю, на утриманні неповнолітніх дітей та є особою з інвалідністю.

На підставі цього, адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

До початку розгляду апеляційний скарг від адвоката ОСОБА_9 надійшла заява, в якій вона відмовляється від поданої нею апеляційної скарги, мотивуючи свою відмову тим, що дія її доручення з Центру надання вторинної безоплатної правової допомоги припинилась з моменту появи захисника за договором.

Разом з тим, враховуючи те, що адвокатом ОСОБА_9 апеляційна скарга була подана за наявності у неї відповідних повноважень захисника, заслухавши думку захисника ОСОБА_7 , який вважав за необхідне розглянути також апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , та думку прокурора, який не заперечував проти цього, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційних скарг та просив їх задовольнити; виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що 25.06.2020 року відносно ОСОБА_10 складено письмове повідомлення про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України(а.п.5-7), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а саме в тому, що він 21.06.2020 року приблизно о 00 годин 20 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Михайла Грушевського, 52, біля магазину-кафе «Мрія» на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в ході словесного конфлікту з незнайомим йому раніше ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з мотивів особистої неприязні, діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, а саме з метою завдання шкоди здоров`ю, діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх протиправних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинених тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_12 смикнув за плече, в результаті чого розвернув останнього обличчям до себе та реалізуючи свій протиправний умисел, умисно наніс не менше двох ударів коліном в область живота ОСОБА_12 , чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву брижі та краю тонкої кишки.

У результаті нанесених ОСОБА_12 ударів він впав на поверхню землі, а ОСОБА_10 залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 о 04:50 годині ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень помер в Комунальному некомерційному підприємстві «Березівська Центральна районна лікарня» Березівської районної ради Одеської області за адресою: Одеська область, Березівський район, місто Березівка, вул. Больнична, 6, внаслідок травматичного розриву брижі та краю тонкої кишки, розлитого цирозно-гнійного фібринозного перитоніту.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_10 та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , якій 21.06.2020 року стало відомо від чоловіка на ім`я ОСОБА_14 та жінки на ім`я ОСОБА_15 , що раніше знайомий їй чоловік на ім`я ОСОБА_16 колишній охоронець агентства «Самсон» наніс тілесні ушкодження чоловіку на ім`я ОСОБА_17 , у зв`язку з чим остання викликали поліцію (а.п.20-22); протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , який бачив як 21.06.2020 року ОСОБА_19 , колишній охоронець агентства «Самсон», наніс тілесні ушкодження незнайомому чоловіку біля бару «Бєлка», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. М. Грушевського, 52 (а.п.23-24); протоколом огляду предмета, а саме: компакт-диску від 23.06.2020 року, на якому зафіксовано протиправну поведінку підозрюваного (а.п.31-37); протоколом допиту свідка ОСОБА_20 , яка бачила, що 21.06.2020 року раніше їй незнайомий чоловік на ім`я ОСОБА_16 наніс тілесні ушкодження, а саме удари колінами в живіт, ОСОБА_12 (а.п.40-42); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, а саме: свідку ОСОБА_20 , яка впізнана особу на ім`я ОСОБА_16 , який 21.06.2020 року приблизно о 00:20 год. наніс тілесні ушкодження ОСОБА_12 (а.п.38-39); протоколом допиту свідка ОСОБА_21 , який бачив, що 21.06.2020 року колишній охоронець агентства «Самсон» ОСОБА_19 наніс тілесні ушкодження чоловіку, біля бару «Бєлка», за адресою: м. Одеса, вул. М. Грушевського, 52 (а.п.44-45); лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_12 (а.п.48) та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 стосовно того, що слідчим невірно надано кваліфікацію злочину, оскільки на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення та відповідно до вимог ст.279 КПК України слідчий та прокурор мають процесуальне право скласти повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та незаконного впливу на свідків, які обумовлені тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, поведінку підозрюваного в рамках даного кримінального провадження, який під час вчинення інкримінованого йому діяння перебував в стані алкогольного сп`яніння, зник з місця події після вчиненого діяння, а також фактично здійснив дії з перешкоджання кримінальному провадженню шляхом спроби підкупу свідка ОСОБА_20 з метою щоб остання не викрила його перед слідством, що підтверджується протоколом її допиту (а.п.40-42).

Враховуючи, що підозрюваному ОСОБА_10 інкримінується, ймовірне вчинення кримінального правопорушення з застосуванням насильства, слідчий суддя, з посиланням на ч. 4 ст. 183 КПК України, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення відповідного розміру застави.

Апеляційний суд враховує доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, а саме постійне місце проживання, сім`ю, має на утриманні неповнолітніх дітей та є особою з інвалідністю, разом з тим, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину та його процесуальну поведінку, зазначене не зменшує вищенаведені ризики та не може слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, обставин передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а також особу підозрюваного, його зникнення з місця скоєння злочину та спробу незаконного впливу на свідка, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг захисників немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_10 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив
Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000699, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2020 року залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4