ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6923/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1913/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джалілабад Азербайджанської РСР, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, неодноразово судимого, останній раз: 30.01.2018 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 04.01.2019 р. за відбуттям покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування ОСОБА_8 покарання обчислюється з моменту його фактичного затримання, а саме з 26 серпня 2019 року (а не з 27 серпня 2019 року, як зазначено в протоколі його затримання).
Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 26.08.2019 року по день набрання вироком суду законної сили.
До набрання вироком законної сили продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Згідно вироку, ОСОБА_8 26 серпня 2019 року приблизно о 21-30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу домоволодіння № 11-а по вул. Безіменній у м. Харкові, де зустрів свого знайомого ОСОБА_9 , який тримав в руці належний йому мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 6 A».
Саме в той час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння належним ОСОБА_9 мобільним телефоном із застосуванням насильства.
Реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, ОСОБА_8 спочатку підійшов до ОСОБА_9 , та оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи фактор несподіванки та фізичну силу, наніс три удари кулаками рук в ділянку живота потерпілого. В результаті отриманих ударів ОСОБА_9 зігнувся, відчуваючи фізичний біль.
У свою чергу ОСОБА_8 , досягнувши бажаного результату від застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, відкрито вихопив з рук потерпілого мобільний телефон та, незважаючи на вимогу потерпілого повернути його, заволодів ним.
Після цього ОСОБА_8 , звернувши на свою користь відкрито викрадене майно, належне потерпілому ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2631 грн. 06 коп., що підтверджено висновком судово-товарознавчої експертизи № 19371 від 19.09.2019.
Захисник обвинуваченого, не погодившись з вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати через неповноту судового розгляду та закрити кримінальне провадження. Зазначає, що ОСОБА_8 свою вину не визнав, коли його затримали, телефону в нього не було, запевняє, що потерпілого не бив. Обставини, на які вказує ОСОБА_8 залишились не перевіреними, а тому має місце неповнота судового розгляду. Обвинувачення грунтується тільки на показах потерпілого. Жоден свідок не бачив як виник напад, потерпілий в лікарню не звертався, огляд з цього приводу ніхто з мед.працівників не проводив. Всі обвинувачення засновані лише на припущеннях. Вважає, що винуватість ОСОБА_8 не доведена
До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_10 відмовилася від поданої апеляційної скарги на вирок суду, про що надала письмову заяву.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який відмовився від своєї апеляційної скарги та підтримав апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_7 , пояснення захисника з приводу апеляційної скарги сторони захисту, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Захисник в апеляційній скарзі посилається на те, що обвинувачення грунтується лише на показаннях потерпілого, а показання ОСОБА_8 суд не взяв до уваги та повідомлені ним обставини залишилися не дослідженими та не перевіреними.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими доводами, висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, щодо фактичних обставин, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікації його дій є вмотивованими.

Суд дослідив показання потерпілого ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були присутні під час проведення огляду місця події, свідка ОСОБА_13 , яка повідомила суду, що побачила брата, він щось робив (ховав) біля кущів, досліджено письмові докази: протоколи огляду місця події від 26.08.2019 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.08.2019 року, протокол проведення слідчого експерименту від 03.09.2019 року, під час якого потерпілий показав механізм відкритого заволодіння ОСОБА_8 мобільним телефоном, протокол проведення слідчого експерименту від 05.09.2019 року, під час якого свідок ОСОБА_13 показала, де саме в кущах біля будинку АДРЕСА_2 її брат ОСОБА_8 щось ховав, до протоколу доданий відеозапис слідчої дії; протокол затримання ОСОБА_8 , протокол огляду предмета від 27.08.2019 року, під час якого виявлено 2 сліди пальців рук, висновок судово-товарознавчої експертизи № 19371 від 19.09.2019 року, висновок судово-дактилоскопічної експертизи № 2/971 СЕ-19 від 26.09.2019 року, відповідно до якої слід пальця руки, відкопійований на відрізок липкої стрічки залишений ОСОБА_8 .

Дослідженим доказам судом першої інстанції надано оцінку, встановлено, що докази є належними, допустимими та достовірними. Підстав вважати такий висновок суду помилковим апеляційним судом не вбачається, оскільки показання свідків та письмові докази узгоджуються між собою. ОСОБА_8 був затриманий в тому місці, де фактично відповідно до протоколу огляду місця події в кущах біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено мобільний телефон, на це місце вказала і свідок ОСОБА_13 в ході проведення слідчого експерименту від 05.09.2019 року, що в сукупності з іншими зібраними доказами, що наведені вище, зокрема і показаннями потерпілого свідчить про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Та обставина, що при затриманні у ОСОБА_8 не було мобільного телефона не спростовує доведеності його вини, яка підтверджується іншими доказами в їх сукупності.

Судом першої інстанції надано оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та не встановлено обставин, які б свідчили про безпідставне звинувачення потерпілим ОСОБА_8 . Зокрема суд врахував показання як обвинуваченого так і потерпілого про те, що вони знайомі між собою, конфліктів не було. Як пояснив в суді першої інстанції ОСОБА_9 . ОСОБА_8 він знає давно, проте близько з ним не спілкувався. Підстав вважати, що потерпілий оговорює обвинуваченого, в тому числі і щодо нанесення йому ОСОБА_8 ударів в живіт, не встановлено. Крім того, апеляційний суд відмічає, що ОСОБА_9 був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Та обставина, що потерпілий не звертався до медичних закладів з приводу завдання йому ударів в живіт, не виключає винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння).
Не можна погодитися з апеляційними доводами захисника про те, що обвинувачення ОСОБА_8 грунтується тільки на припущеннях, враховуючи показання, надані в суді першої інстанції свідками та потерпілим, а також письмові докази, що були досліджені судом.

Разом з тим, на переконання колегії суддів обвинуваченому можливо пом`якшити призначене вироком суду покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частиною 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Судом першої інстанції при призначенні покарання враховано, що обвинувачений на обліку у нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у МПНД № 16 з приводу розумової відсталості, раніше багаторазово судимий, у переважній більшості за вчинення тяжких корисливих злочинів, офіційно не працює, неодружений, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем попереднього відбування покарання характеризується посередньо, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 565 від 17.09.2019 р., ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості з порушенням поведінки. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлені.
Обставиною, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З такими висновками погоджується колегія суддів. Проте, враховуючи, що мобільний телефон повернутий потерпілому, та як зазначено у вироку потерпілий не має до обвинуваченого претензій, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_8 у виді 4 років позбавлення волі, що є нижчою межею покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Апеляційний суд приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння нових злочинів.

В іншій частині вирок суду є вмотивованим.

Керуючись ст.ст.405,407, п. 1 ч. 1 ст. 408, 414, 418 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 змінити.

Пом`якшити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, призначивши його строком на 4 роки позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання ухвали суду.

Головуючий

Судді: