Провадження №11-кп/801/1013/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд
в складі:головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»,
за участю учасників провадження:
захисника : ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» відмовлено.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2020 року скасувати, постанови нову ухвалу, клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього вимог ч.5 ст. 72 КК України задоволити, зарахувати у строк відбування покарання час перебування в СІЗО АР Крим з 05.11.1998 року по 01.02.2002 року до моменту прибуття до ДУ « Вінницька установа виконання покарань №1», з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2020 року, застосувати відносно нього вимоги Закону України від 26 .11.2015 року № 838 - VIII, ст. 72 КК України, ст. 404,405, 407,537,539 КПК України, зарахувати в повному обсязі, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі перебування в СІЗО м.Сімферополя до моменту прибуття для відбування покарання до ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» період з 05.11.1998 року по 01.02.2002 року.
Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що відповідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконаленого порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року , ч.5 ст.72 КК України , ст.87 КК України, рішення ЄСПЛ, Конституції України наявні підстави для застосування відносно ОСОБА_7 ч.5 ст.72 КК України , оскільки тримання засудженого ОСОБА_7 в СІЗО після набрання вироку законної сили понад 10 років є грубим порушенням його прав. Крім того Європейський суд прямо вказує на необхідність усунення систематичних порушень щодо всіх осіб, які перебувають в такому ж становищі, що і заявник ОСОБА_7 , а оскільки умови тримання засудженого в період з часу вступу вироку в законну силу до фактичного поміщення до місця відбування покарання не змінюються на кращі , захисник вважає, що слід застосувати норму ч.5 ст. 72 КК України та зарахувати додатково засудженому цей період з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями засудженого ОСОБА_7 мотивовано тим, що суд безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання щодо перерахунку строку попереднього увязнення, так як в Законі України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконаленого порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-VIII та в нормі ч.5 ст. 72 КК України немає жодної вказівки на те, що його дія не розповсюджується на осіб, засуджених до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи йому в задоволенні клопотання про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ, позбавляє його права на справедливий суд та рівність закону для всіх, чим порушує його права передбачені Конституцією України, Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Прокурор ОСОБА_8 у судове засідання до Вінницького апеляційного суду не зявився, надав заяву про розгляд провадження у його відсутність, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.
Заслухавши доповідача, вислухавши захисника ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги, викладені в апеляційних скаргах, просила задоволити апеляційні скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги захисника, засудженого задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .
Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

24 грудня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII.

Згідно із п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада2015 року № 838-VIII цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, викладеної в новій редакції «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № № 838-VIII, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як убачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Верховного суду Автономної Республіки Крим від 05.06.1998 року, згідно якого його засуджено за пунктами "а" "г", "е", "і" ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України, з урахуванням положень ст. 42 КК України, до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією майна.
05.11.1998 року ухвалою Верховного Суду України вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Ухвалою Верховного суду Автономної Республіки Крим від 14.06.2000 року вирок щодо ОСОБА_7 змінено, на підставі ст. 42 КК України постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі з відбуванням покарання в тюрмі суворого режиму з конфіскацією майна.
Вирок Верховного суду Автономної Республіки Крим від 05.06.1998 року та ухвала Верховного суду Автономної Республіки Крим від 14.06.2000 року набрали законної сили та звернуті до виконання.
Згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 23.03.2018 року засудженому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 23.11.1997 року по 05.11.1998 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо зарахування у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк з 05.11.1998 року по 01.02.2002 року, тобто часу перебування у слідчому ізоляторі м.Сімферополя.
Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 р.) попереднє увязнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно довідки ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 07.09.2018 року № 4/10342 засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 01.02.2002 по теперішній час (а.с.72).
Вимога засудженого ОСОБА_7 щодо зарахування йому строку з 05.11.1998 року по 01.02.2002 року не ґрунтується на вимогах закону, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, здійснюється виключно до дати набрання вироком законної сили, тобто до 05.11.1998 року, а термін слідування засудженого під вартою із слідчого ізолятора до установи виконання покарань не підлягає зарахуванню.
Висновки суду, що перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі після набрання вироком відносно нього законної сили, тобто після 05.11.1998 року не може рахуватись попереднім ув`язненням є обгрунтованими, відповідають вимогам Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. 72 КК України.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 .
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,
Постановив:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями засудженого ОСОБА_7 , апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2020 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 залишити без змін.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4