Справа № 369/9607/20
Провадження №1-кс/369/1980/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні № 0000022,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні № 0000022.
В обґрунтування клопотання заявник посилалась на те, що у провадженні слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000022 від 26.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2017 року у справі № 757/6049/17-к було накладено арешт на земельну ділянку, що розташовані в адміністративних межах Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:5020, власником якої є ОСОБА_4 та земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:0059, власником якої є ОСОБА_5 .
ОСОБА_6 є добросовісним набувачем земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:5020, площею 0,2448 га.
У межах кримінального провадження № 0000022 від 26.04.2014 року ОСОБА_6 є добросовісним власником, не мала та не має статусу підозрюваної, цивільний позов стосовно земельної ділянки не подавався, а тому відсутні підстави для існування арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_6 на праві власності.
ОСОБА_5 є добросовісним набувачем земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0059, площею 0,12 га.
У межах кримінального провадження № 0000022 від 26.04.2014 року ОСОБА_5 є добросовісним власником, не мала та не має статусу підозрюваного, цивільний позов стосовно земельної ділянки не подавався, а тому відсутні підстави для існування арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 на праві власності.
Враховуючи викладене, заявник адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просив скасувати повністю арешт майна, накладений згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва 02.02.2017 року у справі № 757/6049/17-к, а саме скасувати арешт земельної ділянки площею 0,2448 га з кадастровим номером :04:007:5020, яка розташована в адміністративних межах Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.2015 року, індексний номер 46867532 та земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером :04:007:0059, яка розташована в адміністративних межах Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2015 року, індексний номер 38101689.
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. 24.09.2020 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд клопотання без його участі.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.
Судом встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2017 року задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_7 , погоджене прокурором першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000022 від 26.04.2014 року, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:0059 площею 0,12 га, власником якої є ОСОБА_5 та арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:5020 площею 0,2448 га, власником якої є ОСОБА_4 .
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя також бере до уваги і те, що згідно з ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
Таким чином, клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Слід зазначити, що слідчим суддею накладено арешт на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що за вказаних у клопотанні обставин подальше обмеження права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є порушенням вимог діючого законодавства.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 132, 170-173, 175, 372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні № 0000022 задовольнити.
Скасувати, накладений згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва 02.02.2017 року у справі № 757/6049/17-к, арешт на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :04:007:0059, яка розташована в адміністративних межах Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 26.05.2015 року, індексний номер 38101689.
Скасувати, накладений згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва 02.02.2017 року у справі № 757/6049/17-к, арешт на земельну ділянку площею 0,2448 га з кадастровим номером :04:007:5020, яка розташована в адміністративних межах Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення для індивідуального садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.2015 року, індексний номер 46867532.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1