ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1472/20 Справа № 202/6205/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000178, про продовження строку тримання під вартою щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, інваліда 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -
за участю секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 18 грудня 2020 року, включно.
Одночасно визначено розмір застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, у сумі 1 051 000 грн. та роз`яснено підозрюваному права та обов`язки у разі внесення суми застави.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України; прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у виді можливості вчинити підозрюваним спроб переховуватися від органу досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, те, що вказані ризики не зменшилися та виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою. Слідчий суддя дійшов висновку, що на даному етапі досудового розслідування застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є невиправданим, а тому строк тримання ОСОБА_5 під вартою слід продовжити.

В апеляції:
- захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту, або зменшити розмір застави.
В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, не обґрунтована, оскільки жоден з потерпілих, допитаних в кримінальному провадженні не розкриває факту його вербування, вона добровільно самостійно приїжджали до реабілітаційних центрів, без супроводу підозрюваних чи інших осіб. Факт постійного примусу до експлуатації спростовується тим, що потерпілі добровільно погоджувалися на запропоновані їм роботи, даних про те, що їх силоміць примушували працювати, про нелюдські умови праці без перепочинку, про відсутність можливості спілкування з родичами чи іншими особами - надано не було. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказали, що у разі відмови працювати вони не працювали, робочий день міг тривати і до обіду. Жоден з потерпілих, відповідно до їх показів, не ставив конкретної вимоги до підозрюваних з приводу оплати праці.
Крім того вказує, що потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 пояснили, що ніколи не бачили ОСОБА_5 , та відносно них останній не вчиняв жодних протиправних дій.
Вважає, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення доведено не було, оскільки підозрюваний до затримання постійно проживав у м. Дніпрі, мав міцні соціальні зв`язки, користувався авторитетом та повагою серед знайомих, друзів та сусідів. Намірів знищити, сховати або пошкодити речові докази або інші документі у кримінальному провадженні ОСОБА_5 не має, всі речові докази по справі знаходяться в камерах зберігання СУ ГУНП в Дніпропетровській області. Незаконно впливати на потерпілих, свідків чи інших підозрюваних ОСОБА_5 не має потреби, адже всі потерпілі допитані органом досудового розслідування.
Захисник зазначає, що ОСОБА_5 постійно проживає у м. Підгородне Дніпропетровського району разом з дружиною, є інвалідом ІІІ групи та має тяжкі неврологічні захворювання, до затримання проходив інтенсивний курс лікування, що не можливо в умовах СІЗО.
Заслухавши підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою.
Визначені слідчим суддею ризики доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 не працює, зареєстрований у місті Маріуполі Донецької області, іншого житла в Дніпрі, окрім реабілітаційного центру, в якому проживав, не має, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, відповідальність за вчинення якого наступає за вербування, переміщення, переховування людини, вчинені з метою експлуатації у формі примусової праці, з використанням обману та уразливого стану потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, та яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а тому, останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім цього, враховуючи наявність значної кількості потерпілих, які є соціально незахищеними особами, наявний ризик незаконного впливу з боку підозрюваного на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.
Апеляційний суд зважає, що продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи в апеляції захисника про відсутність доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованого злочину, зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини підозрюваного в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Ствердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність в нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає такими, що були враховані слідчим суддею про ухваленні судового рішення, але в даному випадку не є само по собі достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Посилання захисника про наявність у підозрюваного ОСОБА_5 проблем зі здоров`ям, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість підозрюваного у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
Щодо доводів апеляції захисника про зменшення встановленого розміру застави, то сам по собі факт невикористання визначеного обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу і несплата цієї застави, не є досить переконливим для зменшення її розміру. Інших даних і обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру застави стороною захисту не надано і апеляційним судом не встановлено, а тому підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів на даному етапі судового розгляду не знаходить. Визначений судом розмір застави в повній мірі узгоджується з вимогами ч. 4 та ч. 5 ст. 182 КПК України.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4