Єдиний унікальний номер 722/851/20
Номер провадження 1-в/722/103/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника СВК-67 ОСОБА_5

та засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернулася до суду з вказаним вище клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Обгрунтовуючи подане клопотання, адвокат ОСОБА_4 , посилаючись на стан здоров?я засудженого та набутий ним статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, його поведінку і ставлення до праці під час відбування покарання, а також на гарантовану можливість його працевлаштування в разі умовно-дострокового звільнення, вважає, що засуджений ОСОБА_6 на даний час довів своє виправлення.

З підстав, передбачених ст.81 КК України, просила звільнити засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали та з наведених у ньому підстав просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 та представник ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо клопотання та просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Голова спостережної комісії при Сокирянській райдержадміністрації Чернівецької області ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про проведення судового розгляду без його присутності, вирішення клопотання покладає на розсуд суду.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, пояснення начальника відділення СПС №6 ОСОБА_5 та завідувача медичної частини ОСОБА_9 , дослідивши письмові матеріали клопотання, медичну документацію та особову справу засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено наступні обставини.

Вироком Апеляційного суду Тернопільської області від 16.07.2009 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів, передбачених п.п.9, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.296, ст.70 КК України, до покарання у виді 13 років 06 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховується з 20.12.2008 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 10.11.2009 року вирок Апеляційного суду Тернопільської області від 16.07.2009 року залишено без змін.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 24.02.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України засудженому ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.12.2008 року по 09.11.2009 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, внаслідок зарахування засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання вказаного вище періоду попереднього ув`язнення, кінцевим строком відбування ним покарання у виді позбавлення волі є 01.08.2021 року.

Пунктом 3 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Враховуючи визначений засудженому початок строку відбування покарання, станом на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного особливо тяжкого злочину.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків тощо.

Частиною 3 ст.107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Як вбачається із матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 20.12.2008 року. В державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 21.02.2010 року.

Згідно матеріалів особової справи та довідки про заохочення і стягнення, складеної начальником відділення СПС №6 ОСОБА_5 , під час перебування в слідчому ізоляторі м.Чортків ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності не притягувався та не заохочувався. За час відбування покарання в ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» засуджений ОСОБА_6 систематично порушував режим утримання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, суворих доган та ДІЗО. Накладені раніше на засудженого стягнення погашені лише в червні 2020 року. При цьому, за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 жодного разу не заохочувався.

Частиною 1 ст.118 КВК України передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати.

Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості (ч.2 ст.118 КВК України).

Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день (ч.5 ст.118 КВК України).

Як вбачається із довідки №85, виданої бухгалтерією ДП «Сокирянська виправна колонія (№67)», станом на 30.06.2020 року на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення із засудженого ОСОБА_6 грошових коштів в розмірі 301330,96 грн., який надійшов до установи 02.03.2010 року, з яких відшкодовано лише 302,25 грн.

Згідно довідки відділу організації та нормування праці №144 від 30.06.2020 року та матеріалів особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_6 з часу прибуття до установи і по грудень 2012 року був працевлаштований на підприємстві установи в якості вибірника-складальника каменю стінового гірничої дільниці №1, однак поставлені перед ним змінні завдання не виконував. З січня 2013 року по лютий 2019 року засуджений ОСОБА_6 бажання приймати участь у оплачуваній суспільно-корисній праці не виявляв та з приводу працевлаштування до адміністрації установи не звертався. З березня 2019 року по січень 2020 року засуджений був працевлаштований в якості днювального відділення №6, однак покладені на нього обов`язки належним чином не виконував, до виконання поставлених йому завдань відносився безвідповідально. З лютого по червень 2020 року до оплачуваної суспільно-корисної праці не залучався.

Із дослідженої характеристики, затвердженої начальником установи 01.07.2020 року та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 закінчив навчальний центр, який функціонує при установі, отримавши у 2011 році спеціальність «Машиніста каменерізальних машин 4-го розряду» та у 2016 році спеціальність «Оператор котельні 2-го розряду». У відношенні до персоналу установи засуджений ОСОБА_6 вимушено ввічливий, іноді грубий, по відношенню до інших засуджених вживчивий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Спальне місце та приліжкову тумбочку засуджений намагається утримувати у чистоті та порядку, однак не завжди має охайний зовнішній вигляд. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, засуджений ОСОБА_6 відвідує під контролем, не завжди робить для себе належні висновки, на даний час не виявляє бажання продовжувати приймати участь у програмах диференційованого виховного впливу. Роботи з благоустрою установи виконання покарань засуджений не виконує та не вбачає необхідності в їх виконанні. Соціально-корисні зв`язки на волі засуджений ОСОБА_6 підтримує шляхом побачень, отриманням посилок (передач), вину у скоєних злочинах визнав частково.

Начальник відділення СПС №6 ОСОБА_5 , будучи опитаним в судовому засіданні, пояснив, що вказану посаду він займає з жовтня 2017 року. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні, засуджений відвідує під контролем, неохоче приймає участь у проведенні індивідуальних бесід. Участі у роботах з благоустрою установи, у тому числі у виконанні робіт по поточному ремонту, засуджений ОСОБА_6 не виконував. Також він неодноразово пропонував засудженому оплачувану роботу, зокрема по просіву піску та збиванню дерев?яних ящиків, однак засуджений не виявляв бажання виконувати дані роботи. Починаючи з січня 2020 року і по даний час засуджений ОСОБА_6 приймає участь в роботах з благоустрою установи, будь-яких нарікань щодо виконання ним даних робіт на даний час немає. У зв?язку із бажанням бути працевлаштованим, засуджений з початку липня 2020 року розпочав стажування на посаді днювального відділення.

Відповідно до наявних в особовій справі засудженого виписок з протоколів засідання комісії відділення з оцінки ступеню виправлення засуджених, засуджений ОСОБА_6 : з 16.07.2010 року по 25.01.2011 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 25.01.2011 року); з 26.01.2011 року по 19.07.2011 року не став на шлях виправлення (протокол №2 від 19.07.2011 року); з 19.07.2011 року по 24.01.2012 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 24.01.2012 року); з 18.07.2012 року по 22.01.2013 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 22.01.2013 року); з 22.01.2013 року по 10.07.2013 року не став на шлях виправлення (протокол №3 від 10.07.2013 року); з 10.07.2013 року по 15.01.2014 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 25.01.2011 року); з 15.01.2014 року по 22.07.2014 року не став на шлях виправлення (протокол №2 від 22.07.2014 року); з 22.07.2014 року по 22.01.2015 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 22.01.2015 року); станом на 21.01.2016 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 21.01.2016 року); станом на 12.01.2017 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 12.01.2017 року); станом на 22.01.2018 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 22.01.2018 року); станом на 31.01.2019 року не став на шлях виправлення (протокол №1 від 31.01.2019 року); станом на січень 2020 року не став на шлях виправлення (протокол №1).

Як встановлено із довідки медичної частини №155 від 30.06.2020 року, відповіді на адвокатський запит №67/26 від 27.01.2020 року та витребуваної медичної документації (журнали обліку використання медикаментів медчастини, журнал відвідувань та звернень засуджених до медчастини), засуджений ОСОБА_6 22.02.2010 року був оглянутий комісійно лікарями медичної частини установи. Діагноз: Практично здоровий. Працездатний.

05.07.2019 року засуджений звернувся до медичної частини зі скаргами на загальну слабкість, в`ялість, головний біль в лобній ділянці, підвищену температуру тіла та закладеність носа. Пройшов обстеження: Rg придаткових пазух носа, загальний аналіз крові. Діагноз: Лівобічний катаральний гайморит. Пройшов курс амбулаторного лікування.

17.12.2019 року засуджений звернувся зі скаргами на нежить, слабкість, головний біль, закладеність носа та підвищену температуру тіла. Діагноз: Гостра респіраторна вірусна інфекція. З 17.12.2019 року по 19.12.2019 року пройшов курс амбулаторного лікування.

Засуджений ОСОБА_6 періодично звертається до чергового фельдшера медичної частини, де йому надається амбулаторна допомога. На диспансерному обліку в медичній частині не перебуває.

З 23.02.2018 по 23.03.2018 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні «ВК-98» Хмельницької області. Діагноз: хронічний гастродуоденіт в фазі помірного загострення. Рефлюкс-езофагіт І ст.. Хронічний гепатит С фаза ремісії.

Опитаний в судовому засіданні завідувач медичної частини ОСОБА_9 підтвердив обставини, зазначені у вказаній медичній документації та крім цього пояснив, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання особисто до нього за медичною допомогою звертався лише три рази. При цьому, як свідчить медична документація, засуджений ОСОБА_6 періодично звертався до чергового фельдшера медичної частини за отриманням медикаментів. Враховуючи стан здоров?я засудженого ОСОБА_6 та встановлені йому діагнози, він може залучатися до суспільно корисної праці за виключенням гірничих робіт у шахті, а також роботи в їдальні, лазні та пекарні, які функціонують в установі.

Суд вважає не обгрунтованими доводи захисника засудженого щодо незабезпечення установою виконання покарань умов для його працевлаштування, оскільки як встановлено із пояснень начальника відділення ОСОБА_5 , наявні у виправній колонії виробничі потужності дозволяли працевлаштування засудженого ОСОБА_6 , в тому числі із урахуванням стану його здоров?я, що також було підтверджено завідувачем медичної частини ОСОБА_9 .

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище встановлені судом обставини в їх сукупності та особу засудженого, суд вважає, що як поведінка ОСОБА_6 , так і його відношення до праці протягом всього часу відбування покарання, не були достатньо сумлінними, а тому останній, на думку суду, на даний час не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі ст.81 КК України та керуючись ст.ст.537 ч.1 п.2, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1