Ухвала
Іменем України

2 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 644/2936/19
провадження № 51-4684ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційні скарги прокурора ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 .

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, короткий зміст рішень судів

За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 128 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

Суд першої інстанції розглянув справу відповідно до вимог ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта і визнав ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Як установив суд, 1 квітня 2018 року приблизно о 16:00 ОСОБА_6 , перебуваючи біля магазину на вул. Сергія Грицевця, 27-А в м. Харкові, у ході конфлікту з ОСОБА_5 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з необережності, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх запобігання, завдав ОСОБА_5 одного удару ззаду в ділянку щелепи, від чого останній впав, ударившись головою об тротуарну плитку. В результаті дій ОСОБА_6 потерпілий згідно з висновком комісійної судово- медичної експертизи від 12 березня 2019 року №08-326/2018 отримав тілесні ушкодження у вигляді: гострої закритої тяжкої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ контузії розмірами 35x38 мм базальних відділів обох лобових часток, яка розгорнулась на тлі численних вогнищ гіалінозу судинного походження в субкортикальних відділах обох гемісфер головного мозку, що є небезпечним для життя і належить до тілесних ушкоджень тяжкого ступеня.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 25 червня 2019 року вирок судузалишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій за ст. 128 КК, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Стверджує про неправильне застосування судом до засудженого положення ст. 75 КК, що призвело до призначення м`якого заходу примусу, а також вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.

Потерпілий у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду посилаючись на те, що засудженому призначено м`яке покарання. Вважає, що суд не мав застосовувати до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи в касаційних скаргах та надані до них копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що немає підстав для їх задоволення.

Доводи скаржників щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з призначенням ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК) визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Як видно зі змісту судових рішень, копії яких було надано, у цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням вказаних норм права.

За вироком, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, конкретні обставини справи, позицію потерпілого в суді першої інстанції, де він просив не позбавляти волі ОСОБА_6 , та всі інші обставини, які відповідно до положень КК, у тому числі статей 66, 67, впливають на вибір заходу примусу і порядок його відбування.

Згідно з копією оспорюваної ухвали апеляційний суд, переглядаючи вирок належним чином перевірив усі доводи прокурора, вмотивовано визнав їх необґрунтованими, вказавши також підстави, на яких відмовив у задоволенні вимог сторони обвинувачення.

Необґрунтованими є доводи касаційних скарг про те, що апеляційний суд, призначаючи покарання засудженому, не мав враховувати щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання.

Апеляційний суд взяв до уваги, що під час судового розгляду обвинувачений визнав висунуте йому обвинувачення, вибачився перед потерпілим.

Так, апеляційний суд, який погодився з вироком, зазначив, що, обираючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу (раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має міцні соціальні зв`язки ? перебуває в цивільному шлюбі, утримує неповнолітню дитину та виховує дитину цивільної дружини, має батьків, які є пенсіонерами та ветеранами праці, за місцем проживання характеризується задовільно), наявність обставин, які пом`якшують покарання, щирого каяття й активного сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення під час призначення покарання засудженому у виді обмеження волі на строк 2 роки із застосуванням вимог ст. 75 КК, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку, при цьому взявши до уваги позицію потерпілого в суді першої інстанції.

З огляду на це апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про можливість застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від покарання з випробуванням.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу є дискреційним повноваженням суду, яке було реалізовано під час постановлення вироку в цьому провадженні. Правових підстав вважати призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК явно несправедливим і таким, що є недостатнім для досягнення його мети, немає.

Зміст ухвали апеляційного суду не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор та потерпілий у касаційних скаргах не навели.

У касаційних скаргах не наведено переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження.

З огляду на викладене й те, що зі скарг і наданих до них копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційних скарг, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами прокурора ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3