ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/18/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

представника потерпілих ОСОБА_7 ;

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/817/18/21 за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2020 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Заявлений цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 52138,12 грн. витрат на лікування потерпілого.

Також задоволено частково позови потерпілих до обвинуваченого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зокрема, стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1498,83 грн. шкоди спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно по життєво та по 170000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_11 - 1498,83 грн. шкоди спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_12 чотирнадцяти років та 170000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_11 та в інтересах доньки ОСОБА_12 - 1498,83 грн. шкоди спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_12 вісімнадцятирічного віку, а у випадку навчання - до досягнення двадцяти трьох річного віку та 170000 грн. моральної шкоди; ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 - 1498,83 грн. шкоди спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно до досягнення ОСОБА_14 вісімнадцятирічного віку, а у випадку навчання - до досягнення двадцяти трьох річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 10850 грн. понесених витрат на поховання померлого, 695,50 грн. шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно по життєво та 150000 грн. моральної шкоди та на користь потерпілої ОСОБА_10 695,50 грн. шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно по життєво та 150000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_11 695,50 грн. шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_12 чотирнадцяти років та 170000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_11 в інтересах дочки ОСОБА_12 695,50 грн. шкоди спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно і до досягнення ОСОБА_12 вісімнадцятирічного віку, а у випадку навчання - до досягення двадцятитрьохрічного віку та 100000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_13 в інтересах дочки ОСОБА_14 695,50 грн. шкоди, спричиненої внаслідок втрати годувальника щомісячно і до досягення ОСОБА_14 вісімнадцятирічного віку, а у випадку навчання- до досягнення двадцятитрьохрічного віку та 170000 грн. моральної шкоди.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.08.2019 року арешт на автомобіль марки Мерседес Бенц Віто 112 CDI , н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 скасовано та після вступу вироку в законну силу вирішено повернути його ОСОБА_6 без сплати платежів.

Згідно з вироком суду, 1 серпня 2019 року о 19 год. 10 хв. водій ОСОБА_6 керував технічно справним автомобілем марки Мерседес Бенц Віто 112 CDI , н.з. НОМЕР_1 та рухався з одним пасажиром автодорогою М-12 сполученням Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка в с.Смиківці Тернопільського району Тернопільської області у напрямку від м.Хмельницький в сторону м.Тернополя. Під час керування автомобілем водій ОСОБА_6 не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою щоб своєчасно реагувати на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 та 2.3 (б,д) ПДР України, які зобовязували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоровю громадян, завдавати матеріальних збитків. Проїзджаючи 157 км + 50 м вказаної автодороги, неподалік готельного комплексу Злагода, що в с.Смиківці по вул.Злагоди,1 Тернопільського району, Тернопільської області, ОСОБА_6 керував транспорним засобом в межах своєї смуги для руху із швидкістю 60 км/год, чим порушив вимоги п.12.1,12.4 ПДР України, які зобовязують водія в дозволених межах обрати безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, а також перевищив максимально дозволену на вказаній ділянці дороги швидкість. Унаслідок проявленої неуважності під час керування транспортним засобом та порушення швидкісного режиму на вказаному відрізку автодороги водій ОСОБА_6 , не переконавшись, що це буде безпечно і не створить небезпеки або перешкод іншим учасникам дорожнього руху в порушення вимог п.10.1 ПДР України різко змінив напрямок свого руху, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному напрямку та зіткнувся з припаркованим на правому узбіччі автомобілем ОСОБА_6 . В результаті такого наїзду та зіткнення пішоход ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, хребта, грудей та живота з численними ушкодженнями внутрішніх органів (головного та спинного мозку та їх оболонок, аорти, печінки, правої нирки, правої легені) та переломів кісток скелету (хребта, ребер, кісток тазу), від яких загинув на місці події; пасажир автомобіля Мерседес ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодженя, а саме закриту черепно-мозкову травму з переломами кісток лицевого черепа, що супроводжувалось струсом головного мозку, в ділянці голови рвано-різані рани правої ділянки та підборіддя, садна обличчя, закриту травму грудної клітки у вигляді перелому 3-го лівого ребра та забиття легень, яка супроводжувалась розвитком пневмоторексу, чисельні садна, травму правої нижньої кінцівки у вигляді відкритого перелому дистального(нижнього) метаепіфізу стегнововї кістки та наколінника і міжвиросткових горбиків великогомілкововї кістки з неспівпадінням їх суглобових поверхонь обширної рваної рани в ділянці колінного суглобу, підшкірної гематоми стегна, рваної рани гомілки та чисельних саден, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.10.1 ПДР України перебуває в прямому причинному звязку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та завданням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 і спричиненням смерті ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі потерпілі просять вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким обрати обвинуваченому максимальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, а також залишити під арештом автомобіль, який належить обвинуваченому задля можливості відшкодування їм заподіяної злочином шкоди.

Мотивують скаргу тим, що внаслідок порушення обвинуваченим ПДР України настали тяжкі наслідки, загинув їх син, чоловік та батько, інший потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вказують на грубу недбалість обвинуваченого, який в світлу пору доби за відсутності будь-яких перешкод виїхав з проїзджої частини дороги на узбіччя, у вчиненому не розкаявся, вибачення у них не попросив та навіть не намагається відшкодувати заподіяну злочином матеріальну та моральну шкоду. Вважають що формальне визнання ним вини без дійового каяття безпідставно розцінено судом як щире каяття у вчиненому злочині, а тому обране йому покарання, яке є наближеним до нижньої межі санкції ч.2 ст.286 КК України є таким що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого через мякість оскільки воно є недостатнім для виправлення потерпілого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Посилаються на те, що суд безпідставно скасував арешт накладений на належний обвинуваченому автомобіль, оскільки ОСОБА_6 ніде не працює та не має офіційних джерел доходу, а тому не зможе відшкодувати заподіяну злочином шкоду. Вказують що однією з причин накладення арешту було забезпечення цивільного позову, а зняття арешту та повернення його обвинуваченому унеможливисть виконання вироку суду в частині стягнення шкоди заподіяної злочином, оскільки ОСОБА_6 зможе безперешкодно відчужити його, а тому просять залишити без змін захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту накладеного на належний обвинуваченому автомобіль задля можливості стягнення коштів за цивільними позовами потерпілих в кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілих, який підтримав подану апеляцію з викладених у ній мотивів, обвинуваченого та прокурора, які щодо вирішення апеляційної скарги поклалися на думку суду, дослідивши матеріали та доводи апеляції, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Висновок суду про винність ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину, фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація його дій ніким не оспорюються , в зв`язку з чим колегією суддів не переглядаються.

Обгрунтовуючи призначене ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, фактичні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, його сімейний стан, обставини, що пом`якшують його відповідальність - щире каяття у вчиненому, позицію потерпілих яким він шкоду не відшкодував та які просили призначити йому суворе покарання і прийшов до правильного висновку про те, що таке покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.

А тому підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Перевіряючи доводи апелянтів щодо безпідставного скасування судом заходу забезпечення кримінального провадження, накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.08.2019 року у виді арешту на автомобіль марки Мерседес Бенц Віто 112 CDI , н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог ч.4 ст.174 КПК України суд повинен одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, скасувати арешт майна у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Жодної з наведених у вказаній правовій нормі обставин судом не встановлено, натомість, цивільний позов потерпілих задоволено, а тому колегія суддів вважає що місцевий суд помилково скасував захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту на належний обвинуваченому автомобіль, оскільки його арешт буде слугувати забезпеченню стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілих матеріальної та моральної шкоди за задоволеними судом поданими ними цивільними позовами .

У випадку стягнення вказаної шкоди або накладення арешту на вказане майно в порядку виконавчого провадження засуджений має право звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна в порядку статті 539 КПК України .

В зв`язку з вищенаведеним, вирок суду першої інстанції слід змінити в частині вирішення питання про скасування арешту майна частково задовольнивши апеляційну скаргу потерпілих шляхом скасування рішення суду про зняття арешту з належного обвинуваченому автомобіля, в решті вирок суд слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А.

Апеляційну скаргу потерпілих задовольнити частково, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.09.2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України змінити в частині вирішення питання про арешт майна .

Скасувати рішення суду про зняття накладеного ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.08.2019 року арешту на автомобіль марки Мерседес Бенц Віто 112 CDI , Н.З. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою- в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді