Справа № 583/1647/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2020 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 в якому останній із урахуванням уточнення (а.с. 53) просить

включити строки перебування його як засудженого під час відбування покарання за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року в установах попереднього ув`язнення для участі у судових розглядах кримінальних проваджень в період із 14.11.2014 року по 16.08.2020 року включно в строк попереднього ув`язнення, який відповідно до Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року рахується як один день попереднього ув`язнення за два дні виконання покарання;

застосувати давність до нього, як засудженого за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року постановленим без дотримання норм матеріального та з істотним порушенням норм процесуального права, внаслідок чого не виключається і судова помилка, та звільнити його від відбування покарання за вищезазначеним вироком у зв`язку із закінченням строку давності його виконання станом на 15.02.2020 року.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник просили задовольнити клопотання, з викладених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про безпідставність вимог засудженого ОСОБА_6 та вважає, що клопотання задоволенню не підлягає. В подальшому прокурор ОСОБА_4 прохав вирішити зазначені клопотання відповідно до закону.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання виходячи з наступного.
Судом встановлено, що за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 15.02.2005 року, ОСОБА_6 засуджений за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Залишено попередній запобіжний захід відносно ОСОБА_6 тримання під вартою. Зарахований в строк відбуття покарання час затримання із 23.03.2004 року по 26.03.2004 року.

15.02.2005 року за розпорядженням про виконання вироку, що набрав чинності, вирок Апеляційного суду Сумської області звернуто до виконання.

Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

ОСОБА_6 зазначає, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року, за яким його засуджено до довічного позбавлення волі, на даний час не виконано, він вчинив хоча і особливо тяжкий, проте одиничний злочин (а не сукупність таких злочинів), за цей період він не вчинив будь-якого іншого злочину і не ухилявся від відбування покарання, а тому, на його думку, наявні підстави для звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. За ч. 5 цієї ж статті питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків із дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в КК України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.
Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством. Тривалість строків давності, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 80 КК України, диференціюється залежно від тяжкості вчиненого злочину, а також виду та міри призначеного судом покарання, у т.ч. остаточного покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків (ст.ст. 70-72 вказаного Кодексу).
Обвинувальний вирок - це рішення суду про застосування до винного покарання, в якому визначається його конкретний вид і розмір. Причому при застосуванні ст. 80 КК мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково.
Виконання вироку - завершальна стадія кримінального процесу, в якій вирок суду, що одержав законну силу, звертається до виконання і безпосередньо реалізуються рішення суду (про покарання, про відшкодування шкоди, про оправдання і звільнення з-під варти тощо) та вирішуються питання, що виникають у зв`язку зі зверненням вироку до виконання і його виконанням.
Одним з принципів кримінального процесу є обов`язковість вироку, ухвали і постанови суду, згідно з якою вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 404 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.
Аналогічна за змістом норма міститься у відповідних частинах статті 535 КПК України.
Звернення вироку до виконання полягає не лише у видачі розпорядження, про які зазначено вище, а у комплексі дій, до яких входить і безпосередня реалізація судового рішення, в даному випадку визначення місця відбування покарання, переведення засудженого із слідчого ізолятора до виправної колонії певного типу тощо.
Частиною першою статті 401 КПК України (в редакції 1960 року) передбачалось, що вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
У конкретній кримінальній справі вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 року набрав законної сили 15.02.2005 року, в зв`язку із чим суд, який постановив вирок, видав відповідне розпорядження і направив його органу, на який покладений обов`язок щодо виконання вироку.
Згідно довідки ДУ «Сумський слідчий ізолятор» вих. № 3/101 від 23.05.2019 року ОСОБА_6 направлений для подальшого відбування покарання до ВК №56 Сумської області 17.04.2005 року (а.с. 5).
Зазначене дозволяє суду дійти до висновку про те, що обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 набрав законної сили і у законний спосіб звернений до виконання, тому що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 був направлений до місць позбавлення волі і відбуває призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
Суд зауважує, що для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку необхідна наявність певної передумови та підстави. Зокрема, передумовою цього виду звільнення є засудження винуватого за вчинення злочину із призначенням відповідного покарання, а підставою є сприятливий сплив строків давності виконання обвинувального вироку, визначений нормою Закону.
Оскільки обвинувальний вирок, яким засуджений ОСОБА_6 набрав законної сили і відповідно до визначеної КПК України 1960 року процедури звернутий до виконання, то, за відсутності правових підстав для застосування строків давності виконання обвинувального вироку, суд не вбачає законних підстав для задоволення заявленого клопотання.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 просить зарахувати йому в строк покарання період із 14.11.2014 року по день винесення ухвали включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так згідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, за якою зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження. Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 838-VIII, цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуте повністю.
Цей Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.
Засуджений стверджує про те, що у період відбування покарання він перебуває в Сумському слідчому ізоляторі через те, що судами розглядались і продовжують розглядатись його заяви про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами. Проте суд не погоджується із такими доводами засудженого.
Зокрема, судом було досліджено ухвалу Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року за результатом розгляду апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської обл. від 27.11.2017 р. про відмову в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського міського суду Сумської обл. від 07.02.1990 р. про засудження ОСОБА_6 за ст. ст. 94, 100, 222 ч. 3 КК України (1960).
Згідно заяви на розгляді у Полтавському апеляційному суді перебуває кримінальне провадження справа №583/1800/16-к та у Конотопському міськрайонному суді Сумської обл. перебуває справа №583/470/16-к.
Проте період перебування ОСОБА_6 в СІЗО зарахуванню в строк покарання не підлягає, оскільки в цей час він перебуває в СІЗО для вирішення питань про перегляд ухвал та вироків за нововиявленими обставинами, які не переглядались у зв`язку із відмовою в задоволенні його заяв про перегляд за нововиявленими обставинами та розгляд яких по суті ще не закінчений. А тому період між ухваленням рішення та набранням ним законної сили, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України, має вирішуватися судом, який ухвалив таке рішення (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України). І лише після набрання судовим рішенням законної сили, яким переглянуто вирок за нововиявленими обставинами, судом по місцю відбуття покарання, може вирішуватись питання про зарахування строку попереднього ув`язнення в цей період.
З огляду на викладене, у задоволенні клопотань засудженого слід відмовити за безпідставністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання та звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду ОСОБА_1