КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги власника майна ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно транспортний засіб MERCEDES-BENZ G 350, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 Z НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною користування та розпорядження вказаним майном в тому числі його відчуження.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна та його представник подали апеляційні скарги.

Власник майна в своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що стороною обвинувачення не доведено відповідність арештованого майна відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, що вказаний транспортний засіб може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом. Посилання прокурора в постанові про визнання майна речовим доказом на те, що вказаний автомобіль придбаний 11.05.2019 на ім`я ОСОБА_6 , що на думку прокурора, свідчить про його придбання з використанням коштів, набутих кримінально протиправним шляхом, є безпідставними, оскільки жодні докази набуття даного автомобіля кримінально протиправним шляхом, в матеріалах кримінального провадження відсутні. Крім того, розглядаючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя не встановив власника майна ОСОБА_6 , вказавши в ухвалі тільки про те, що автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_9 , та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно третьої особи, стосовно якої не здійснюється кримінальне провадження.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, копія оскаржуваного рішення отримана лише 13.07.2020 року, а апеляційна скарга подана в межах визначених ч. 3 ст. 395 КПК України.

Представник власника майна в своїй апеляційній скарзі за аналогічних доводів та підстав просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а відтак такою, яку необхідно залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання сторони обвинувачення про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна або його представника, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянтів щодо своєчасного оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001815 від 20.08.2019 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом присвоєння владних повноважень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 353 КК України, за фактами заволодіння у 2014 році та у 2019 році ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами осіб в особливо великих розмірах за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України та за фактом вчинення за попередньою змовою групою осіб в період часу з липня 2019 року по кінець серпня 2019 року незакінченого замаху на заволодіння чужим майном грошовими коштами громадянина України в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 від 31.08.2019 року вказане в клопотанні майно транспортний засіб MERCEDES-BENZ G 350, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 Z НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 визнано в кримінальному провадженні №0001815 від 20.08.2019 року речовими доказами.

31.08.2019 року начальником спеціального відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 в рамках кримінального провадження №0001815 від 20.08.2019 року складено письмове повідомлення про підозру відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
26 червня 2020 року заступник начальника третього відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вказане майно транспортний засіб MERCEDES-BENZ G 350, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 Z НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною користування та розпорядження вказаним майном в тому числі його відчуження, посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 3, 5 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року зазначене клопотання задоволено та накладено арешт на вказане майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001815 від 20.08.2019 року, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч твердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та відповідною постановою сторони обвинувачення правомірно визнане речовим доказом.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Доводи апелянтів про невідповідність арештованого майна ознакам ст. 98 КПК України є недоведеними та спростовуються наданими матеріалами, зокрема постановою про визнання майна речовим доказом.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подані апеляційні скарги, за викладених в них доводах, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року, якою задоволено клопотання заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань та нагляду за його оперативними підрозділами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно транспортний засіб MERCEDES-BENZ G 350, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 Z НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною користування та розпорядження вказаним майном в тому числі його відчуження, - залишити без змін, а апеляційні скарги власника майна ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3893/2020 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_15
Доповідач: ОСОБА_1