Справа № 444/3384/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/438/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 444/3384/19 про обвинувачення

Прокопів- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Івано-Франківськ, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

представника потерпілого -

адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування за завдану моральну шкоду.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат по справі та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнана винною у тому, що вона 01 травня 2019 року близько 03 години 30 хвилин, керуючи автомобілем «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі «Київ-Чоп» 527 км + 210 м в с. Малі Підліски Жовківського району Львівської області, наближаючись по головній дорозі до нерегульованого перехрестя, на якому головна дорога змінювала напрямок праворуч, та маючи намір продовжити рух через перехрестя, порушила вимоги п.п. 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»); 16.3; 16.12; 16.14 Правил дорожнього руху, та розділу 34 ПДР (в частині вимог дорожньої розмітки 1.13), які виразились в тому, що вона під час проїзду перехрестя не зупинилась перед дорожньою розміткою 1.13, не дала дорогу автомобілю «ЗАЗ VIDA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який наближався праворуч, та виїхала на його смугу руху на такій відстані, при якій водій автомобіля «ЗАЗ VIDA» вже не мав технічної можливості уникнути зіткнення, внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних автомобілів.
Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 , пасажир автомобіля «ЗАЗ VIDA» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження: перелом кісток тазу - правої кульшової западини, правої сідничної кістки, рана лобної ділянки голови, які утворитись від контакту з тупими предметами лобної ділянки голови та ділянки тазу, могли бути спричинені 31.05.2019 від удару до частин салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
На вирок суду обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову змінити: зменшити розмір стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 за завдану останньому моральну шкоду з 50 000 грн до 10 000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачена покликається на такі доводи: судом першої інстанції при вирішенні питання про часткове задоволення цивільного позову не враховано її майнового стану, зокрема не взято до уваги, що у обвинуваченої на утриманні перебуває тримісячне немовля (копія свідоцтва про народження знаходиться у матеріалах справи), сама вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, коштів для сплати потерпілому ОСОБА_10 50000 грн відшкодування моральної шкоди у неї немає. Зазначає, що зазначені у цивільному позові обставини про роботу потерпілого в Польщі та необхідність лікуватися більше як шість місяців не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, обвинувачена звертає увагу, що в судовому засіданні встановлено, що вона неодноразово відвідувала потерпілого в лікарні, приносила продукти харчування, здійснила оплату за перебування потерпілого в покращеній лікарняній палаті, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 990 від 05.07.2019.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила доводи апеляційної скарги, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 286 КК України, призначення покарання в апеляційній скарзі не оспорюється.
Щодо апеляційних вимог обвинуваченої, то такі слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Винними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях (фізичних, душевних), що їх зазнав потерпілий у зв`язку із отриманою травмою у виді перелому кісток тазу правої кульшової западини,правої сідничної кістки, що суттєво погіржило здібності потерпілого та позбавило його можливості їх реалізації, втратою працездатності, вимушених негативних змін у житті, необхідністю докладання значних зусиль та часу для покращення свого стану.

З урахуванням наведеного, характеру та обсягу завданих ОСОБА_10 моральних страждань, їх тривалості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого в розмірі 50000 грн, що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди й доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими.

Цивільний позов потерпілої вирішений судом з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у п. 56 постанови від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц, відповідно до яких відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Те, що обвинувачена ОСОБА_8 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не звільняє її від обов`язку відшкодувати завдану потерпілому моральну шкоду і саме у визначеному судом розмірі, який з врахуванням наведених вище обставин є справедливим.

Відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн (про що просить апелянт) не можна вважати достатньою сатисфакцією за отримані потерпілим страждання.

Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4