ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року
м. Київ

справа № 748/2489/19
провадження № 51-3050км20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор
засуджена ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2020 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000597, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася та проживає в АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі КК України).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі Суду) про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Свої доводи захисник мотивує тим, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, належних доказів винуватості засудженої матеріали провадження не містять, очевидців підпалу немає, ОСОБА_5 злочин не вчиняла, під час досудового розслідування вона вимушена була себе обмовити під тиском працівників поліції, які її незаконно затримали, не надали на її прохання захисника, не ознайомили з правами, проти її волі провели поліграфічне дослідження, змусили надати потрібні слідству показання та погодитися на слідчий експеримент. Стверджує, що у слідчого не було законних підстав для підозри ОСОБА_5 та виклику захисника за рахунок держави. Указує, що дії працівників слідства оскаржено стороною захисту до Державного бюро розслідувань (далі ДБР), проте процесуального документу не ухвалено та відомості до ЄРДР не внесено. Зазначає, що суд першої інстанції не спростував доводів обвинуваченої про її непричетність до злочину, не встановив мети та мотиву злочину за наявності добрих стосунків із потерпілою та чи був підпал взагалі, не звернув уваги на порушення права ОСОБА_5 на захист, оскільки на момент затримання їй не було забезпечено участі захисника, внаслідок чого всі докази є недопустимими. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції повністю проігнорував доводи сторони захисту, безпідставно допитав потерпілу та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 січня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 115 715 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_7 у частині стягнення вартості ремонтно- будівельних робіт по відновленню житлового будинку та господарських будівель залишено без розгляду. Роз`яснено право потерпілої на звернення до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.
За ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 без зміни.
ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона в ніч з 04 на 05 липня 2019 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прийшла до господарства АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_7 , де за допомогою газової запальнички підпалила легкозаймистий матеріал, а саме тюк сіна, після чого полум`я перекинулось на господарську будівлю, у якій знаходилась худоба, а в подальшому на житловий будинок за вищевказаною адресою, в результаті чого вогнем знищено житловий будинок, господарську будівлю, колодязь, худобу, собаку та п`ятнадцять курей, чим заподіяла ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 115 715 грн.
Позиції учасників судового провадження

Від прокурора надійшло заперечення на касаційну скаргу захисника.

У судовому засіданні засуджена та захисник підтримали касаційну скаргу; прокурор заперечив проти задоволення скарги захисника.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

У ч. 1 ст. 2 КК України зазначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину.
Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.
Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину.
Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Частиною 2 ст. 194 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду у великих або особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.

За своєю конструкцією склад злочину, передбачений ст. 194 КК України, є матеріальним. Обов`язковими ознаками його об`єктивної сторони є заподіяння цим діянням шкоди у великих (особливо великих) розмірахі причинний зв`язок між діянням та заподіяною шкодою.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 194 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом. У цьому випадку свідомістю винного охоплюється той факт, що в результаті його дій власникові майна заподіюється шкода у великих (особливо великих) розмірах.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення, яке знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, у тому, що вона з метою умисного знищення чужого майна шляхом підпалу прийшла до господарства, що знаходиться по АДРЕСА_2 , у якому проживає ОСОБА_7 , де за допомогою газової запальнички підпалила тюк сіна, після чого полум`я перекинулось на господарську будівлю, у якій знаходилась худоба, а в подальшому на житловий будинок, в результаті чого вогнем знищено майно ОСОБА_7 та заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 115 715 грн.
Судом першої інстанції визнано доведеним, що загорання розпочалося від тюка сіна, розташованого поряд з дерев`яним забором, на відкритій території, поруч з якою відсутні джерела запалювання та не проходять лінії електропередачі. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 мала умисел на підпал цього тюку сіна. Судом також встановлено, що внаслідок того, що вогонь перекинувся на будівлі, потерпілій ОСОБА_7 спричинено шкоду у розмірі 115 715 грн.
Проте судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено питання, чи мала ОСОБА_5 умисел на спричинення шкоди, яка настала внаслідок загоряння, тобто чи наявна у цьому випадку в діях обвинуваченої суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та не надано а нього чіткої відповіді, обґрунтованої дослідженими в суді доказами.
Наведене свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи цей висновок, Суд не вбачає підстав для надання оцінки всім доводам, наведеним в касаційній скарзі, у тому числі щодо порушення права ОСОБА_5 на захист, яку має бути надано апеляційним судом під час нового апеляційного розгляду.
З огляду на викладено, враховуючи, що вищевказані питання можуть бути з`ясовано на стадії апеляційного розгляду, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати наведене, взяти до уваги викладене в цій постанові та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3