КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4808/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом виконання ухвали про арешт майна.

Накладено арешт на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .
Передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .
Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2020 справа № 757/26590/20-к. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та визначення порядку зберігання речових доказів, у кримінальному провадженні № 0000072 від 22.11.2012, в повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства, постановлена без повідомлення власника майна, неправильно застосовано передбачені законом підстави для арешту майна, не досліджено доказів, судовий розгляд проведено поверхнево.
Також апелянт зазначає, що у матеріалах даної судової справи, відсутні докази, які б підтверджували використання ОСОБА_10 даного нерухомого майна або докази, які б підтвердили будь-яку причетність до якогось кримінального правопорушення. Відсутні докази, що зазначене нерухоме майно придбане на гроші, набуті кримінально протиправним шляхом. ОСОБА_7 протиправно позбавлений права власності в розумінні статті 41 Конституції України та слідчий суддя не навела мотивів законного позбавлення права власності у порядку, визначеному КПК України. Судом не враховано того факту, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, а тому, зазначене нерухоме майно не може відповідати поняттю речового доказу.
Крім того апелянт зазначає, що вухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вищенаведене майно, у тому числі, чи є знаряддям вчинення кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, а саме нерухоме майно, а також, яким чином могло вказане майно бути використане, як знаряддя вчинення злочину, передбаченого п.п. 6, 12, ч. 2. ст.115, ч. 4, ст. 358 КК України. Відтак, не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів.
Апелянт звертає увагу на те, що з ч. 6 ст. 100 КПК України вбачається, що чинним кримінально-процесуальним законодавством України чітко передбачено, що передача майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів слідчим суддею може бути здійснена лише у випадку, коли у власника арештованого майна було запитано його згоду на передачу майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів і отримано письмову відмову.
Однак, в матеріалах даної судової справи відсутні такі відомості, а саме: запит прокурора чи іншої уповноваженої особи до ОСОБА_7 , щодо надання згоди на передачу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на зберігання Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що судовий розгляд відбувався без повідомлення та виклику власника майна та його представника, оскаржувану ухвалу отримано лише 26.08.2020, та станом на 31.08.2020 вказана ухвала не внесена до ЄДРСР.
Так, відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя ( в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд.
Крім того, згідно із вимогами ч. 2 ст. 422 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніше як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як вбачається з матеріалів судового провадження апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ,була подана до суду апеляційної інстанції через кур`єрську службу доставки ще 31.08.2020 року, надійшла до суду 03.09.2020 року після здійснення автоматичного розподілу невідкладно була передана судді доповідачу, та призначена останнім до розгляду на 08 вересня 2020 року, про що завчасно були повідомлені всі учасники судового провадження, однак 07.09.2020 р., перед днем засідання, від адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою останнього який діє в інтересах ОСОБА_7 ,на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року.Розгляд справи був відкладений у зв`язку з неявкою апелянта та ненадходженням матеріалів судової справи на 21 вересня 2020 року.
21 вересня 2020 року від адвоката ОСОБА_11 , яка діє також в інтересах ОСОБА_7 , надійшло клопотання про відкладення судового розгляду в суді апеляційної інстанції, в якому адвокат ОСОБА_11 , послалася, як на підставу для відкладення розгляду справи, на свою зайнятість в іншому судовому засіданні, на підтвердження долучила копію ухвали Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року про проведення підготовки до апеляційного розгляду, з якої вбачається, що розгляд призначений на 21 вересня 2020 року, однак доказів, того, що адвокат ОСОБА_11 , брала участь в даному засіданні, апеляційному суду не надано. Крім того до клопотання не долучено підтверджуючих документів, що адвокат ОСОБА_11 , представляє інтереси ОСОБА_7 , оскільки з долучених до клопотання документів, а саме договору про надання правової допомоги та ордеру вбачається, що адвокат ОСОБА_11 , представляє інтереси ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Також 21 вересня 2020 надійшов лист з Офісу генерального прокурора про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю прокурорів групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні в судових засіданнях, призначених суддями інших судів, будь-яких доказів на підтвердження даної обставини також не надано. В результаті чого судовий розгляд знову не відбувся через неявку учасників судового провадження, та був відкладений на 06.10.2020 року.
Однак 06 жовтня 2020 року адвокат ОСОБА_11 , в судове засідання знову не з`явилася, але надіслала клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що перебуває на лікарняному, проте доказів на підтвердження даної обставини до клопотання не долучено.
Також 06 жовтня 2020 року адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився однак надіслав клопотання про розгляд його апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_7 , без його участі, у зв`язку з тим, що у нього на даний час відсутні повноваження для представлення інтересів ОСОБА_14 , як його адвоката.
На підставі викладеного, з урахуванням думки прокурора, колегія суддів приходить до висновку про те, що можливо продовжити судовий розгляд за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_14 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, без участі апелянта, із урахуванням того, що учасники судового розгляду про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, доказів на підтвердження поважності на підтвердження клопотання про відкладення судового розгляду не надали.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями без задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 01.07.2020 року було постановлено без виклику особи, в інтересах якої подану апеляційну скаргу, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений, а апеляційна скарга подана з дотриманням вимог ч. 2 ст. 395 КПК України.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 22.11.2012 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_15 разом з іншими учасниками злочинної групи, певний час, займалися сумісною протиправною діяльністю, отриманий дохід від якої згідно досягнутої домовленості, розподіляли між всіма учасниками злочинної групи.
Так, влітку 2009 року ОСОБА_15 отримав певну суму грошових коштів від сумісної протиправної діяльності з ОСОБА_10 та іншими учасниками злочинної групи, частину якої передав ОСОБА_10 для подальшого розподілу між іншими учасниками.
Однак, ОСОБА_10 , всупереч наявної домовленості, всю суму грошових коштів, отриманих від ОСОБА_15 залишив собі, не розподіляючи між іншими учасниками сумісної злочинної діяльності.
ОСОБА_15 дізнавшись про вищевказані дії ОСОБА_10 повідомив йому, що він розповість про цей факт іншим учасниками злочинної групи.
ОСОБА_10 усвідомлюючи, що вказана інформація може негативно вплинути на його авторитет між іншими учасниками злочинної групи, вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 з метою недопущення повідомлення ОСОБА_15 іншим учасникам злочинної групи про присвоєння ним грошових коштів та з метою залишення вказаних грошових коштів собі. Таким чином, у ОСОБА_10 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_15 з корисливих мотивів.
З метою полегшення реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_10 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, запропонував невстановленій досудовим розслідуванням особі вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 , на що вона погодилась. Таким чином, ОСОБА_10 вступив з невстановленою досудовим розслідуванням особою у злочинну змову на вчинення протиправного заподіяння смерті ОСОБА_15 з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.
У подальшому з метою реалізації сумісного умислу направленого на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , ОСОБА_10 з невстановленою досудовим розслідуванням особою при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав знаряддя вчинення умисного вбивства вогнепальну зброю, а саме пістолет «CZ», кал. 7,65 мм «Браунінг», револьвер «Наган», кал. 7,62 мм, та боєприпаси до них.
Після чого, 06.10.2009, близько 22 години, ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи в автомобілі, яким керував ОСОБА_15 , а саме автомобілі «Порш Каен» НОМЕР_1 , який знаходився між будинками № 10 та № 12 по вул. Тарасівська у м. Києві, з метою реалізації сумісного злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, та усвідомлюючи свої злочинні дії і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, зробили п`ять пострілів з вогнепальної зброї в життєво важливі органи ОСОБА_15 , а саме в голову, черевну порожнину та стегно, спричинив згідно висновку судово-медичної експертизи сліпе проникаюче вогнепальне поранення голови: вхідна рана правої щечно-виличної області; сковзне вогнепальне поранення правого стегна; а також сліпе проникаюче вогнепальне кульове поранення голови: вхідна вогнепальна рана правої виличної області; сліпе проникаюче вогнепальне поранення голови: вхідна вогнепальна рана правої потиличної області голови справа; сліпе проникаюче вогнепальне кульове поранення живота та грудної клітини: вхідна вогнепальна рана правої передньобокової поверхні черевної стінки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення (по критерію небезпечності в момент спричинення), які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_15 , та внаслідок чого 06.10.2009 на місці вчинення злочину настала смерть ОСОБА_15 .
Таким чином, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні умисного вбивства, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненими з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Крім того, ОСОБА_10 перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 , незаконно придбав у невстановленої особи вогнепальну зброю, а саме пістолет «CZ», кал. 7,65 мм «Браунінг», револьвер «Наган», кал. 7,62 мм, та боєприпаси до них, після чого незаконно носив та зберігав їх без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами, тобто носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім того, приблизно у 2015 році (більш точна дата та час стороною обвинувачення не встановлена), ОСОБА_10 , знаходячись у невстановленому місці, маючи злочинний умисел на використання завідома підробленого офіційного документу, грубо порушуючи визначений законом порядок діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, їх апарату, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності, в частині підготовки, складання, використання і видачі офіційних документів, а також посвідчення фактів, які мають юридичне значення, вирішив отримати завідомо неправдивий офіційний документ, у якому містяться відомості про володільця і офіційно посвідчує його особу, має необхідні реквізити (фотографія, дані про особу, орган яким видано, тощо), а саме паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я іншої особи та використовувати даний документ для перетину Державного кордону України з метою прикриття своїх справжніх даних.
Так, ОСОБА_10 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа - паспорту громадянина України для виїзду за кордон, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, час та у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, діючи умисно, придбав підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 12.10.2011 виданий Керченським МУ ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, зареєстрованого в АДРЕСА_2 із вклеєною своєю фотокарткою.
Після чого, 13.05.2015 у денний період часу, ОСОБА_10 , знаходячись за адресою м. Київ вул. Михайла Омельяновича Павленка, 14/12, у приміщенні Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, діючи умисно, розуміючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання в результаті їх вчинення суспільно небезпечних наслідків, реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа - паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданий на ім`я іншої особи, використовуючи раніше виготовлений підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 12.10.2011 виданий начебто Керченським МУ ГУ МВС України в АР Крим на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, зареєстрованого в АДРЕСА_2 із вклеєною своєю фотокарткою, заповнив заяву про оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та заяву про відсутність обставин, що обмежують право виїзду за кордон від імені ОСОБА_16 та подав уповноваженим особам.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_10 , 22.05.2015, останній знаходячись у приміщенні Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві за адресою: м. Київ вул. Михайла Омельяновича Павленка, 14/12, отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , тобто завідомо підроблений документ.
У подальшому, 01.08.2018, ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту під особистими даними іншої особи рейсом № 315 Київ-Бергамо у м. Бергамо Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 19 год. 27 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівникам Державної прикордонної служби, які здійснювали перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Окрім цього, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.08.2018, прибувши до України рейсом № 152 сполученням «Гельсінкі-Київ» знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю пред`явив о 16 год. 39 хв. працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 24.08.2018, ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 311 Київ-Мілан у м. Мілан Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 09 год. 20 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.09.2018, прибувши рейсом № 312 сполученням «Мілан-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю пред`явив о 17 год. 27 хв. працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 08.09.2018, ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 411 Київ-Дюсельдорф у м. Дюсельдорф Німеччина, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 09 год. 31 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.09.2018, прибувши рейсом № 312 сполученням «Мілан-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю о 17 год. 50 хв. пред`явив працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 12.10.2018, ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 335 Київ-Венеція у Венецію Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 10 год. 22 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.10.2018, прибувши рейсом № 316 сполученням «Бергамо-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю о 07 год. 48 хв. пред`явив працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 05.11.2018, ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 311 Київ-Мілан у м. Мілан Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 09 год. 57 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Крім цього, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на використання завідомо підробленого документа паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.11.2018, прибувши рейсом № 146 сполученням «Брюсель-Київ» до України, знаходячись у пункті пропуску «Бориспіль D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, під час проходження паспортного контролю о 15 год. 46 хв. пред`явив працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів у пасажирів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином використавши завідомо підроблений документ, безперешкодно залишив приміщення Міжнародного аеропорту «Бориспіль».
Також, 19.01.2019, ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, прибувши в пункт пропуску «Бориспіль-D» ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», розташованого за адресою: Київська обл., Бориспільський район, село Гора, вул. Бориспіль-7, з метою вильоту з країни під особистими даними іншої особи рейсом № 335 Київ-Венеція у Венецію Італійської Республіки, діючи умисно, усвідомлюючи, що документ, який надає право для виїзду за кордон є підроблений, о 10 год. 22 хв. пред`явив у зоні паспортного контролю працівнику Державної прикордонної служби, який здійснював перевірку проїзних документів, завідомо підроблений документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом ознайомлення із його змістом, тим самим використавши завідомо підроблений документ, перетнув Державний кордон України під особистими даними іншої особи.
Таким чином, ОСОБА_10 підозрюється у використанні завідомо підробленого документу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
18.03.2020 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Погірці Самбірського району Львівської, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України.
Злочин вчинений ОСОБА_10 , який кваліфікований за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна та, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким.
25.06.2020 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням, згідно вимог якого останній просив слідчого суддю:
накласти арешт на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .
передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .
заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_7 .
Сторона обвинувачення дане клопотання обґрунтувала тим, що підозрюваний ОСОБА_10 перебуває у шлюбі з ОСОБА_17 , яка станом на 23.05.2020 мала у власності нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , придбана за гроші набуті кримінально протиправним шляхом, тобто має ознаки зазначені у ч. 1 ст. 98 КПК України та є речовим доказом у кримінальному провадження.
23.05.2020 під час досудового розслідування до Печерського районного суду м. Києва подане клопотання про накладення арешту на вищевказане майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом виконання ухвали про арешт майна.
01.06.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визначено порядок зберігання вказаного речового доказу, а саме передачу майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Однак, 04.06.2020 ОСОБА_17 , після проведення ряду обшуків у вказаному кримінальному провадженні, та отримавши виклик Печерського районного суду м. Києва щодо розгляду вищевказаного клопотання про накладення арешту на майно, розуміючи, що її чоловік ОСОБА_10 є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, та на його майно ухвалою слідчого судді накладений арешт, з метою приховування вказаного речового доказу від забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, та зберігання вказаного майна для ОСОБА_10 , відчужила, а саме оформила право власності на вказаний будинок на спільного з ОСОБА_10 знайомого ОСОБА_7 , якому відома мета переоформлення вказаного майна на нього та те, що фактично вказане майно залишається у власності ОСОБА_17 .
Ураховуючи викладене сторона обвинувачення вказувала, що є обґрунтована необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт на майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом визначення порядку виконання ухвали про арешт майна.
01.07.2020 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було задоволено зазначене клопотання сторони обвинувачення.
Всупереч тверджень апелянта з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна та передачі його Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, доведеність прокурором мети застосування арешту майна, а саме з метою забезпечення конфіскації майна та збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки вказане майно постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 22.05.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000072 від 22.11.2012 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та слідчим суддею враховано також обставини кримінального провадження, що розслідується.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Також при винесенні даного рішення слідчим суддею враховано правову позицію висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року про те, що арешт, поза сумнівом, застосували як проміжний захід, що має забезпечити в разі необхідності подальшу конфіскацію майна, яке вважають імовірно результатом незаконної діяльності.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень прав власника майна та необґрунтованого обмеження прав власності не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Проте є слушними доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України передача майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів слідчим суддею може бути здійснена лише у випадку, коли у власника арештованого майна було запитано його згоду на передачу майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів і отримано письмову відмову.

Однак, в матеріалах даної судової справи відсутні такі відомості, а саме: запит прокурора чи іншої уповноваженої особи до ОСОБА_7 , щодо надання згоди на передачу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на зберігання Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, проте, колегія суддів вважає дану обставину не істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.
Так, згідно з абзацом сьомим частини шостої статті 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
У випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон) передбачено, що Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.
У пункті 4 частини першої статті 9 Закону зазначається, що на Національне агентство покладено функцію з проведення оцінки, ведення обліку та управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.
Так, в управління Національному агентству можуть передаватись лише активи, які відповідають наступним умовам: вони визнані речовим доказом; на них накладено арешт у кримінальному провадженні; арешт має передбачати заборону розпорядження (обов`язково), або користування майном (бажано); їх сукупна вартість становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; це не завдає шкоди кримінальному провадженню.
Управління активами за Законом є відповідальною діяльністю, що має на меті зберегти економічну вартість активу протягом кримінального провадження, а також примножити її (за можливості).
Закон та КПК України не містять обмежень щодо типів, видів активів, які можуть передаватись в управління Національному агентству, так само як і обмежень щодо видів злочинів, у кримінальних провадженнях з розслідування яких були арештовані відповідні активи.
Приймаючи активи в управління, Національне агентство самостійно не управляє ними (інакше як у спосіб їх реалізації шляхом передання відповідному реалізатору), натомість, обирає професійного управителя конкретним типом активу і передає йому актив в управління, контролює діяльність з управління, або ж передає актив на реалізацію, якщо він підлягає реалізації згідно з Законом та прийнятим на його виконання підзаконним актом.
У статті 19 Закону визначено дві альтернативні підстави передання активів в управління Національному агентству:
ухвала слідчого судді, суду про передання активів в управління Національному агентству;
згода власника активів на їх передання в управління Національному агентству.
За змістом статей 19-24 Закону Національне агентство самостійно не здійснює управління активами (інакше як у спосіб їх реалізації). У разі передання Національним агентством активу в управління професійному управителеві за договором, послуги з такого управління можуть бути оплачені виключно з доходів від управління (частини друга та третя статті 21 Закону).
Таким чином, за загальним правилом, управління за Законом у спосіб передання активу в управління за договором управителеві є можливим, якщо таке управління здатне приносити дохід.
За таких обставин, Закон не передбачає можливості управління майном, як Національним агентством самостійно, так і обраним ним управителем за договором, у спосіб суто його зберігання (оскільки зберігання призводить лише до витрат без одержання доходів). При цьому, Національне агентство може організувати деякі заходи зі зберігання арештованого майна, але лише для цілей подальшого передання такого майна в управління професійному управителеві і лише на строк, необхідний для організації такого передання в управління, а також, таке тимчасове (короткотермінове) зберігання не може передбачати витрачання коштів Державного бюджету України.
Згідно з Законом головна мета діяльності Національного агентства за напрямком управління майном забезпечувати (генерувати) надходження до Державного бюджету України, а не видатки з нього.
Саме тому, Національне агентство не має повноважень та прав витрачати кошти Державного бюджету України і самостійно організовувати охорону, відповідальне зберігання, обслуговування, підтримання у належному стані, оперативно управляти та вчиняти інші дії стосовно активів окрім їх передачі для реалізації або в управління за договором. Натомість, відповідні заходи можуть організовуватися управителем відібраним у порядку, встановленому Законом, і оплачуватися виключно з доходів від управління, які отримуються управителем в процесі комерційного використання активу.
Згідно з приписами частини першої статті 9 Закону Національне агентство здійснює заходи з проведення оцінки активів (пункти 3, 4). У зв`язку з чим, обов`язково отримавши в управління майно Національне агентство першочергово проводить його оцінку (встановлює ринкову вартість).
Частиною першою статті 21 Закону встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.
Відповідно до абзацу сьомого частини шостої статті 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Частиною четвертою статті 21 Закону передбачено, що майно, в тому числі у вигляді предметів чи великих партій товарів, зберігання якого через громіздкість або з інших причин неможливе без зайвих труднощів, або витрати із забезпечення спеціальних умов зберігання якого чи управління яким співмірні з його вартістю, або яке швидко втрачає свою вартість, а також майно у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, підлягає реалізації за цінами щонайменше не нижче ринкових. Примірний перелік такого майна затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 685 (далі Примірний перелік).
У частині п`ятій статті 21 Закону визначено, що активи, визначені частиною четвертою цієї статті, передаються для реалізації без згоди власника на підставі ухвали слідчого судді або суду, копія якої надсилається Національному агентству негайно після її винесення з відповідним зверненням прокурора. Передача для реалізації активів може також здійснюватися за згодою їх власника, копія якої надається Національному агентству з відповідним зверненням прокурора. Реалізація здійснюється визначеними на конкурсних засадах юридичними особами.
Порядок відбору таких юридичних осіб та порядок реалізації активів визначено постановами Кабінету Міністрів України «Про відбір на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюють реалізацію арештованих активів» від 09.08.2017 № 558 та «Про затвердження Порядку реалізації арештованих активів на електронних торгах» від 27.09.2017 № 719.
Наразі відібраною Національним агентством на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснює реалізацію арештованих активів (на аукціоні OpenMarket) є державне підприємство «СЕТАМ» ().
Відповідно до частини першої статті 21 Закону управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління (за договором).
Активи прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам підприємцям у порядку, встановленому законодавством про публічні закупівлі.
Управління активами згаданими особами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених Законом.
Управління активами, зазначеними у частині першій статті 21 Закону, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості.
Управитель має право на плату (винагороду), а також на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв`язку з управлінням активами, що відраховуються безпосередньо з доходів від використання прийнятих в управління активів.
Управитель не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління.
За приписами статті 24 Закону надходження від здійснюваного Національним агентством управління активами, а також кошти, одержані на підставі міжнародних угод щодо розподілу та повернення активів в Україну, перераховуються до Державного бюджету України.
Таким чином, Закон, зокрема, у статті 21, встановлює дискреційні повноваження Національного агентства, які полягають у компетенції Національного агентства самостійно установлювати належність або неналежність активів до видів майна, визначених у Примірному переліку (затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 685), та в залежності від цього визначати, з урахуванням принципу верховенства права, який шлях управління активами є найбільш ефективний, тобто найбільше дозволяє забезпечувати збереження вартості активів, а також її збільшувати (за можливості).
Дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Абзацом другим частини першої статті 19 Закону передбачено дві альтернативні підстави управління Національним агентством арештованими активами: ухвала слідчого судді або суду; згода власника. У зв`язку з чим, Національне агентство не має власної дискреції вирішувати, чим йому управляти, а чим ні.
Абзацом першим частини першої статті 19 Закону встановлено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами.
Управління активами діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні (пункт 4 частини першої статті 1 Закону).
Тобто, винесення відповідної ухвали, чи передання Національному агентству активу в управління за згодою власника, свідчить про появу в Національного агентства окремого майнового права управління арештованим активом. Це спеціальне строкове речове право на майно, подібне до інших майнових прав на чуже майно, визначених цивільним законодавством.
Національне агентство при виконанні відповідного судового рішення має керуватися нормами Закону з урахуванням того, що ним має бути забезпечено виконання цього судового рішення таким шляхом (реалізація або управління за договором), яким найбільше досягається мету управління указану в Законі.
При виконанні такого судового рішення з метою досягнення зазначеної в Законі мети управління, Національне агентство має право, зокрема, яке передбачено статтею 21 Закону, самостійно на власний розсуд обирати шлях управління активом (реалізація або передача в управління [за договором]), тобто діяти у межах своєї дискреції.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення та вчиняючи дії, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин справи.
Однак, при здійсненні таких повноважень у будь-якому випадку Національне агентство має ураховувати при прийнятті рішення або вчиненні дії, у межах наявних дискреційних повноважень, зокрема, передбачених статтею 21 Закону, що має бути досягнута визначена Законом мета управління такими активами, з якою власне таке управління до них було застосовано. Адже, першочерговим, є мета, а похідними до неї самі шляхи її досягнення.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя оцінив індивідуальні ознаки та властивості арештованого у даному кримінальному провадженні майна, вартість якого значно перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, та як наслідок виходив з того, що зазначені у клопотанні підстави для передачі майна на здійснення заходів з управління ним, мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах. Слідчим суддею враховано, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити необхідність передачі такого майна на здійснення заходів з управління ним, з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому ч. 6 ст. 100 КПК України, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Прокурором в клопотанні наведено вагомі доводи, що незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству майна та в результаті цього невжиття заходів щодо збереження арештованого майна утруднить або зробить неможливим застосування негативних наслідків до підозрюваних у разі винесення обвинувального висновку стосовно останнього, а у разі винесення виправдувального вироку може стати порушенням прав підозрюваного у вигляді втрати вартості майна за час його перебування під арештом, що в обох випадках унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.
Зважаючи на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження, враховуючи при цьому процесуальну позицію сторони обвинувачення, яка вказує на неможливість самостійно здійснити управління вказаним майном, та враховуючи при цьому об`єктивну необхідність виключити прямий або опосередкований вплив та посягання підозрюваних на арештоване майно, запобігти можливості знищення, відчуження майна, виключення ймовірності користування майном, та разом з тим, у випадку винесення виправдувального вироку зможе запобігти порушенню прав підозрюваного у вигляді втрати вартості майна за час його перебування під арештом, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого переконання про задоволення клопотання з метою досягнення завдань кримінального провадження.
Також слідчим суддею роз`яснено в оскаржуваній ухвалу, що у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику.
Доводи апеляційної скарги в частині того, що під час розгляду даного клопотання було порушено права власника майна, оскільки останнього не повідомлено про розгляд клопотання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчим суддею враховано вимоги даної статті, тому власник майна та його представник в судове засідання не викликалися, оскільки слідчим суддею, враховано наявність обставин, зазначених у клопотанні (ризики вчинення перешкод, які унеможливлять арешт майна та передачу та забезпечення ефективного управління майном), дійшов вірно висновку, що це є необхідним з метою забезпечення арешту та передачі в управління майна.

Крім того слід зазначити, що не повідомлення власника майна про розгляд клопотання про арешт майна надає право останньому звертатися до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України, з клопотанням про скасування накладеного арешту, тому вданому випадку колегія суддів не вбачає порушення прав власника майна.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови №5 від 3 червня 2016 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Разом з тим, як вбачається зі змісту скарги представник особи, яка подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_7 таким правом, наданим ст. 174 КПК України не скористався.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурору першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом виконання ухвали про арешт майна та накладено арешт на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .

Передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 .
Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4