Дата документу 19.11.2020
Справа № 501/3555/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представників органу пробації ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області кримінальне провадження №0000802 від 20 серпня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Іллічівська (Чорноморська) Одеської області, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

11 серпня 2018 року, приблизно о 16.30 год., в світлий час доби, водій ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині вул. Перемоги в с. Олександрівка м. Чорноморська Одеської області з боку с. Малодолинське в напрямку м. Чорноморська. На ділянці проїзної частини напроти будинку №44, маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи з необережності та в порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, якими передбачено:

п.1.5 - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі;

п.10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.10.4 - Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот,

водій ОСОБА_12 , маючи намір здійснити маневр лівого повороту, не переконавшись, що цей маневр буде безпечним, проявляючи злочинну самовпевненість, не приділила належної уваги зміні дорожньої обстановки у вигляді автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який здійснював рух у зустрічному напрямку, маючи об`єктивну можливість спостерігати останнього, за відсутності будь-яких перешкод для своєчасного його виявлення, не надала дорогу останньому та стала виконувати маневр лівого повороту. Таким чином водій ОСОБА_12 допустила зіткнення передньою правою частиною кузова автомобіля «Renault Megane Scenic» з передньою частиною кузову автомобіля «Toyota Camry».

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, який спричиняє тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день, і за цим критерієм належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 визнала себе винною у вчиненні інкримінованого їй злочину частково, заявлений до неї потерпілою цивільний позов визнала частково та показала суду, що 11 серпня 2018 року, приблизно о 16.30 год., вона керувала автомобілем «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Перемоги в с. Олександрівка. На ділянці проїзної частини напроти будинку №44 почала здійснювати маневр лівого повороту, але не врахувала дорожню обстановку та зіткнулась з автомобілем «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку. У вчиненому розкаюється, просить не позбавляти права управлінням транспортним засобом, у зв`язку з тим, що використовує у роботі.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 не оспорювала обставини кримінального правопорушення, підтримала обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_12 , підтримала свій цивільний позов.

Дослідивши докази, суд доходить таких висновків.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, крім її показань, підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що 11 серпня 2018 року, приблизно о 16.30 год, вона їхала в якості пасажира в автомобілі «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Перемоги в с. Олександрівка. Раптово автомобіль «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався у зустрічному напрямку почав здійснювати маневр лівого повороту на близькій відстані від їх автомобіля та зіткнувся з ними.

Винуватість обвинуваченої підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінального провадження:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею до нього (а.с.33-40),

- постановою про визнання та долучення до кримінального провадження в якості речових доказів автомобілів «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_1 та «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 (а.с.41),

- заявою ОСОБА_14 про долучення до матеріалів кримінального провадження диску з відеозаписом події ДТП 11 серпня 2018 року на вул. Перемоги в с. Олександрівка м. Чорноморська Одеської області, зафіксованого на відеореєстратор її транспортного засобу (а.с.98),

- протоколом огляду відеозапису, наданого ОСОБА_14 , на якому зафіксована дорожньо-транспортна пригода (а.с.42), дослідженим в судовому засіданні,

- постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження DVD-диску з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди (а.с.43),

- висновками судово-медичної експертизи від 23 листопада 2018 року № 2510 та комісійної судово-медичної експертизи від 25 травня 2020 року № 369, відповідно до яких у ОСОБА_8 виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці. Закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці утворився від ударної дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразились. Травмуюча сила була направлена по вісі кістки. Не виключено, що дане ушкодження могло утворитися від дії частин салону автомобіля в умовах ДТП (зіткнення двох автомобілів). Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могло бути спричинено 11 серпня 2018 року. Закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці спричиняє тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день, і за цим критерієм згідно з п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Зазначений в медичній довідці № 5669 ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» від 12 серпня 2018 року діагноз: «Забій грудної клітки» не підтверджений об`єктивними клінічними даними, тому що в наданій медичній довідці не зазначено яке-саме ушкодження виявлено при огляді - синець, садно. Тому цей діагноз, згідно з п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та не підлягає судово-медичній оцінці. Зазначений в медичній карті амбулаторного хворого № 019014013 ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» діагноз (лікаря травматолога від 20 серпня 2018 року): «Закритий перелом 7,8,9 ребер зліва» не підтверджений консультацією рентгенолога ООБСМЕ. Тому цей діагноз не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та не підлягає судово-медичній оцінці, передбаченої п.4.9 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»,

- висновком судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин зіткнення автомобілів «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_1 та «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 (а.с.46-49), відповідно до якого ОСОБА_12 перед виконанням лівого повороту повинна була переконатись, що це не буде небезпечно для інших учасників до руху та дати дорогу зустрічним транспортним засобам, тобто діяти відповідно до вимог п.10.1 і п.10.4 Правил дорожнього руху. В умовах даної події з моменту коли водій автомобілю «Toyota Camry» ОСОБА_13 мав об`єктивну можливість виявити, що «Renault Megane Scenic» почне змінювати напрямок руху вліво, необхідно було розцінити дорожню обстановку як небезпечну для руху та негайно застосувати заходи для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки керованого транспортного засобу, тобто діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. В умовах даної події водій автомобіля «Renault Megane Scenic» ОСОБА_12 мала технічну можливість запобігти даній події шляхом належного виконання вимог п.10.1 і п.10.4 Правил дорожнього руху. В умовах даної події водій автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_13 з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав можливості зупинитись до місця зіткнення з автомобілем «Renault Megane Scenic», шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, передбаченого вимогою п.12.3 Правил дорожнього руху. Наявність технічної можливості у водія автомобіля «Renault Megane Scenic» ОСОБА_12 запобігти події шляхом виконання з її боку вимог п.10.1 і п.10.4 Правил дорожнього руху дозволяє дійти висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації її дії не відповідали вимогам зазначених вище пунктів Правил, створювали умови для настання події та знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події. В умовах даної події з технічної точки зору в діях водія автомобілю «Toyota Camry» ОСОБА_13 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебували б у причинному зв`язку з настанням даної події, не вбачається, оскільки він з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав можливості зупинитись до місця зіткнення з автомобілем «Renault Megane Scenic», шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, передбаченого вимогою п.12.3 Правил дорожнього руху,

- медичною картою потерпілої та висновком судово-медичного дослідження (обстеження) (а.с.108-109),

- посвідченням водія обвинуваченої та технічним паспортом на автомобіль «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_1 та «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 (а.с.52),

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2020 року, згідно якого з ОСОБА_12 стягнуто на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу за вчинену ДТП витрати в розмірі 103284,00 грн; згідно змісту рішення Моторного (транспортного) страхового бюро України виплатило потерпілій ОСОБА_13 100000,00грн на відшкодування шкоди.

Таким чином, ОСОБА_12 своїми необережними діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Під час судового провадження захисником було поставлене питання про неможливість притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України з огляду на те, що 24 вересня 2018 року її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за обставинами тієї самої дорожньо-транспортної пригоди, які викладені в обвинувальному акті. Притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України в цьому випадку, на думку захисника, буде порушенням принципу «non bis in idem» (лат. Не дважды за одно и то же).

Суд не погоджується з твердженнями захисника з таких підстав.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

У справі «Іванов проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що навіть якщо адміністративні і кримінальні провадження відносяться до дій одного й того ж дня, вони стосуються різних подій, а саме нецензурних висловлювань і спричинення тілесних ушкоджень. Таким чином, визнав скаргу явно необґрунтованою та заперечив порушення статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У справі «Курдов і Іванов проти Болгарії» від 31 травня 2011 року Європейський суд з прав людини встановив відсутність порушення статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У цій справі було зазначено, зокрема, що адміністративне провадження, яке закінчилося штрафом, не відповідало критеріям для того, щоб бути класифікованим як кримінальне обвинувачення. Відповідно, відкриття кримінального провадження проти того ж заявника після призначення цього штрафу не порушило принцип «non bis in idem».

Крім того, Європейський суд з прав людини відповідно до своєї сталої практики неодноразово зазначав, що стаття 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не обмежується правом не бути двічі покараним.

Положення ст.124 КУпАП передбачає покарання у виді штрафу або позбавлення права керувати транспортними засобами за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Проте притягнення до адміністративної відповідальності за спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження ця норма не передбачає, оскільки це є складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

При вирішенні питання чи є порушення принципу «non bis in idem», тобто, бути притягненим двічі до юридичної відповідальності, зокрема, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, слід мати на увазі, що кримінальне провадження стосується саме наслідків у виді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що не передбачає норма ст.124 КУпАП, а тому відсутнє порушення статті 4 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 493/1096/15-к від 02 жовтня 2018 року).

Крім того, захисником було заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 2510 від 23 листопада 2018 року (а.с.44-45), яким визначено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної події. Як вбачається з клопотання підставами для визнання висновку експерта недопустимим доказом захисник вважає порушення права обвинуваченої на захист, а саме не ознайомлення її з клопотанням про призначення експертизи, не роз`яснення їй права ставити питання експерту та заявляти відвід експерту. Крім того, невідомим, на думку захисника, є походження медичної карти потерпілої, яка була досліджена судово-медичним експертом та на підставі даних якої був складений висновок. Також медична карта ОСОБА_8 стороні захисту в порядку ст.290 КПК України не відкривалась, речовим доказом не визнана.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Як вбачається з матеріалів провадження, наданих суду, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_8 внаслідок дорожньо-транспортної події, 06 листопада 2018 року. Ухвалою слідчого судді від 07 листопада 2018 року клопотання слідчого було задоволено.

ОСОБА_12 набула статусу підозрюваної в цьому кримінальному провадженні 28 листопада 2018 року, того ж дня їй було вручено пам`ятку про права та обов`язки підозрюваного (а.с.5).

Таким чином на момент звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи та проведення цієї експертизи ОСОБА_12 мала статус свідка, що виключало обов`язок слідчого знайомити її з клопотаннями про проведення слідчих (процесуальних дій).

Зміст висновку судової медичної експертизи вказує про те, що її було проведено у відповідності до вимог ст.ст.242, 243 КПК України та Закону України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25 лютого 1994 року.

Крім того, під час судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про проведення комісійної судово-медичної експертизи для перевірки висновку експерта №2510 від 23 листопада 2018 року, яке судом було задоволене (а.с.128-129). Зазначений висновок досліджений під час судового розгляду.

Медична карта ОСОБА_8 містить відомості, що стосуються персональних даних про її лікування та стан здоров`я, тому з огляду на положення ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» №2657-XII від 2 жовтня 1992 року, ст.7 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 1 червня 2010 року та рішення Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року N 5-зп (справа N 18/203-97) могла бути надана для ознайомлення стороні захисту лише за згодою потерпілої або за ухвалою суду.

З матеріалів справи вбачається, що під час ознайомлення обвинуваченої з матеріалами досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України (а.с.59) ОСОБА_12 з клопотанням про надання її для ознайомлення медичної картки потерпілої не зверталась. Медична картка надана потерпілою, долучена до матеріалів судової справи, тому сторона захисту не обмежена в праві ознайомитись з нею.

За таких обставин клопотання захисника про визнання доказу недопустимим задоволенню не підлягає.

Дослідивши дані про особу обвинуваченої, суд встановив, що вона раніше не судима (а.с.53 зворот), посередньо характеризується за місцем мешкання (а.с.58), не заміжня, не офіційно працевлаштована, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває (а.с.55-56), має на утриманні малолітню дитину (а.с.57).

Обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді служби з питань пробації виправлення обвинуваченої, яка не становить високої небезпеки для суспільства, можливе без позбавлення або обмеження волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, та покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України (а.с.31).

При призначенні обвинуваченій покарання, необхідного та достатнього для її виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання, та вважає, що їй має бути призначене покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Потерпіла ОСОБА_8 підтримала зазначену міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду з цивільним позовом до обвинуваченої, стверджуючи, що вчиненим злочином їй завдана матеріальна шкода, пов`язана з оплатою проведення судово-медичного дослідження в цьому кримінальному провадженні, сплатою судового збору за подання цивільного позову і моральна шкода, пов`язана із заподіянням їй моральних і фізичних страждань. Потерпіла просила стягнути з обвинуваченої на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1921,00 грн судового збору, 191,10 грн за оплату проведення судово-медичного дослідження та в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн (а.с.61-62).

Обвинувачена визнала заявлений до неї цивільний позов частково, пояснивши, що із зазначеним ОСОБА_8 розміром моральної шкоди не погоджується.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно із ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його власником, якщо він не доведе, що шкода заподіяна в результаті непереборної сили або наміру потерпілого.

Суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченої, внаслідок яких потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, останній також було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася в її моральних стражданнях, погіршенні її психічного та фізичного здоров`я та в істотній зміні її нормальних життєвих зв`язків.

Суд вважає, що з урахуванням глибини й тривалості моральних страждань потерпілої, принципів розумності, виваженості та справедливості слід стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, потерпіла просить стягнути з обвинуваченої понесені нею витрати на проведення судово-медичного дослідження. На підтвердження цих витрат суду надано договір, укладений між КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» та ОСОБА_8 (а.с.65), відповідно до якого вартість замовленої останньою послуги проведення огляду з аналізом медичної документації, складає 191,10 грн

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження на підставі вищезазначеного договору було проведено судово-медичне обстеження потерпілої, про що складено висновок фахівця (а.с.63-64).

Відповідно до ст.118 КПК України витрати, пов`язані з залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, належать до процесуальних витрат.

Згідно з ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

За таких обставин цивільний позов в цій частині підлягає задоволенню.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення з обвинуваченої судового збору задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.1 Закону №3674-VI судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК судові витрати складаються з: 1) судового збору; 2) витрат, пов`язаних з розглядом справи (по суті це і є процесуальні витрати). Отже, поняття «судові витрати» більш широке, ніж «процесуальні витрати».

Водночас у главі 8 КПК чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст.118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст.124 КПК. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить.

При вирішенні цивільного позову в межах кримінального провадження та стягнення з винної особи коштів у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди необхідно мати на увазі, що статус особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність, насамперед пов`язаний зі статусом обвинуваченого, якому має бути гарантовано додержання закріпленої у статтях 7, 9 КПК засади законності, звідси й положень глави 8 цього Кодексу. Тому, з огляду на зміст наведених норм процесуального права стягнення за вироком із засудженого судового збору суперечить ч.5 ст.128, статям 2, 7, 9, 118, 119, 370 цього Кодексу в їх взаємозв`язку. Така позиція узгоджується з тим, що при оскарженні в апеляційному чи касаційному порядку судових рішень у частині цивільного позову, постановлених у кримінальному провадженні, засуджений, який несе цивільну відповідальність, не сплачує жодних судових витрат на відміну від цивільного судочинства (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №187/291/17 від 23 січня 2019 року).

Крім того, потерпілою не долучено до цивільного позову квитанцію про сплату судового збору.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави на підставі ч.2 ст.124 КПК України.

Питання щодо речових доказів судом вирішується відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370-374 КПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_12 винною у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3400,00 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Речові докази: автомобілі «Renault Megane Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , та «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2 (а.с.41) повернути власникам; DVD-диск з відеозаписом дорожньо-транспортної події (а.с.43, 95) зберігати в матеріалах судової справи.
Процесуальні витрати у розмірі 2860,00 грн, пов`язані із залученням експерта (а.с.50), стягнути з обвинуваченої на користь держави.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_12 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн та 191,10 грн на відшкодування понесених потерпілою процесуальних витрат на залучення спеціаліста.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя