Справа № 352/1822/19
Провадження № 11-кп/4808/384/20
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000553 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець, зареєстрований і житель АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст.135 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керування транспортними засобами;

-за ч.1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів три роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Задоволено цивільні позови Івано-Франківської обласної клінічної лікарні. Стягнуто з ОСОБА_8 у користь Івано-Франківської обласної клінічної лікарні 32976 (тридцять дві тисячі дев`ятсот сімдесят шість) грн. 52 коп. за лікування потерпілої ОСОБА_11 . Стягнуто з ОСОБА_8 у користь Івано-Франківської обласної клінічної лікарні 9017 (дев`ять тисяч сімнадцять) грн. 88 коп. за лікування потерпілої ОСОБА_12 .

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , та, поставивши двох потерпілих у небезпечний для життя стан і маючи змогу надати їм допомогу, завідомо залишив без допомоги потерпілих, які перебували у небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Злочини скоєно за наступних обставин.

09 листопада 2018 року приблизно о 20 год. 10 хв. у темну пору доби в умовах недостатньої видимості обвинувачений, керуючи автомобілем марки «Опель Омега» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Хмельницького в с. Побережжя Тисменицького району Івано-Франківської області, направляючись із с. Ганнусівка в напрямку смт. Єзупіль Тисменицького району Івано-Франківської області. Швидкість руху автомобіля «Опель Омега» під керуванням обвинуваченого становила біля 70 км/год., що перевищувала максимально дозволену в межах населеного пункту. У цей час попереду автомобіля «Опель Омега» по краю проїзної частини по вул. Хмельницького в с. Побережжя Тисменицького району Івано-Франківської області прямолінійно у попутному напрямку рухалися пішоходи ОСОБА_11 на відстані 0,65 м від правого краю проїзної частини, яка ліворуч себе на відстані 1 м від краю проїзної частини вела велосипед із світловідбивачем на задньому болотнику, ОСОБА_12 , яка йшла вздовж правого краю проїзної частини, ОСОБА_13 , яка рухалась правим узбіччям на відстані 0,4 м від правого краю проїзної частини дороги, та ОСОБА_14 , яка рухалась на відстані 0,9 м до правого краю проїзної частини. Обвинувачений проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав дозволеної та безпечної швидкості транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, з моменту виникнення перешкоди для руху пішоходів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

При цьому обвинувачений порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.10 у частині визначення поняття «перешкода для руху» нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

- п. 2.3 б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1, у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.3, який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.4, який дозволяє у населених пунктах рух транспортних засобів зі швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті допущених обвинуваченим порушень вимог ПДР України сталася ДТП, внаслідок якої неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми шийного відділу хребта з переломовивихом 5-го шийного хребця та стенозом хребетного каналу, що призвело до розвитку тетрапарезу верхніх та нижніх кінцівок та викликало необхідність проведення операції, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя у момент заподіяння чи у клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитись смертю; відкритого перелому лівої великогомілкової кістки в середній третині та рани в цій ділянці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя у момент спричинення; закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній третині, що викликало необхідність проведення операції, закритої тупої травми грудної клітки із забоєм обох легень та лівобічним гемотораксом, закритої тупої травми живота із заочеревинною гематомою зліва та крововиливом в черевну порожнину (400 мл рідкої крові), що викликало необхідність проведення операції, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент спричинення.

Внаслідок ДТП неповнолітня потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку легкого ступеня, перелому кісток склепіння черепа в лівій тім`яно-потиличній ділянці, синців в ділянках голови та обох очей, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя у момент спричинення.

Після наїзду на пішоходів обвинувачений, усвідомлюючи, що потерпілі отримали тілесні ушкодження і перебували у небезпечному для життя стані та були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати потерпілим допомогу, у результаті проявленої ним умисної бездіяльності не виконав свого громадянського обов`язку, покладеного на нього законом та загальновизнаними нормами моралі, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не доставив потерпілих до медичного закладу, не вжив жодних заходів по наданню потерпілим допомоги та з метою уникнення відповідальності умисно залишив місце ДТП. При цьому обвинувачений мав можливість і повинен був вжити заходів для надання допомоги потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яких сам поставив у небезпечний для життя стан, чим порушив вимоги п. 2.10 а), г), д) ПДР України.

Не погодившись з вироком суду, прокурор Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки; за ч.1 ст. 135 КК України 1 рік позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання. Вважає, що поза увагою суду залишилися характер та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, що свідчить про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та неналежне психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент скоєння злочинів, яке виразилось у тому, що він, дбаючи насамперед про себе, для уникнення несприятливих наслідків, продемонстрував крайню байдужість до життя травмованих ним людей. На думку прокурора те, що потерпілі в суді не наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, не свідчить про їх позицію щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Також вважає, що позитивні характеристики ОСОБА_8 носять формальний характер та жодним чином не зменшують суспільну небезпечність як його самого, так і правопорушень, які він вчинив.

Крім того, прокурор вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 65 КК України та Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14, не достатньо врахував конкретні обставини провадження, в тому числі те, що в результаті грубого порушення обвинуваченим правил ПДР потерпілі отримали тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, а також залишення ним місця пригоди, та не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість не призначення додаткового покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 та законні представники потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_16 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Зокрема, обвинувачений просив залишити вирок Тисменицького районного суду від 30.06.2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає вирок суду законним обґрунтованим та справедливим, а апеляційні доводи прокурора безпідставними, надуманими та такими, що не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. Звертає увагу на те, що потерпілі та їх представники подали до суду письмові заяви, в яких вони просили не призначати йому покарання у вигляді реального позбавлення волі, а також зазначене вони підтвердили під час судового засідання 30.06.2020 року. Запропоновану прокурором міру покарання, вважає занадто суворою, внаслідок якої він втратить соціальні зв`язки з родиною, суспільством, не зможе належним чином утримувати свою родину та допомагати непрацездатній матері.

Законні представники потерпілих просили залишити вирок Тисменицькогго районного суду від 30.06.2020 року відносно ОСОБА_8 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Просять апеляційний суд не призначати ОСОБА_8 покарання у вигляді реального позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок суду залишити без змін.

Законні представники потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_16 в судове засідання не з`явилися. В поданих запереченнях на апеляційну скаргу просили судовий розгляд провадження проводити без їхньої участі, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, і встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, доведеність його вини та кваліфікація дій за статтями КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор висловив свою незгоду в частині звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням та не призначення додаткової міри покарання у виді позбавлення керувати транспортними засобами, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та за ч.1 ст.135 КК України, оскільки він, поставивши двох потерпілих у небезпечний для життя стан і маючи змогу надати їм допомогу, завідомо залишив без допомоги потерпілих, які перебували у небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції вказав на те, що враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем проживання та за місцем праці, здійснює догляд за перестарілою особою, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, думку потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, а також обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, у відповідності до вимог ст.66 КК України суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування потерпілим завданих збитків і спричиненої моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 135 КК України та основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, призначені покарання є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо незастосування щодо ОСОБА_8 додаткового покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року зі змінами та доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ч.1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання.

З вироку вбачається, що суд вважав недоцільним призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з тим, що обвинувачений працює водієм та з огляду на те, що з часу вчинення кримінального правопорушення пройшов доволі тривалий час, протягом якого обвинувачений не допускав порушень вимог Правил дорожнього руху України.

Колегія суддів вважає, що при таких обставинах доводи прокурора про невмотивованість рішення щодо не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання, є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд належним чином обґрунтував можливість його виправлення без відбування покарання реально, та зазначив, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого давали підстави для такого висновку.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невмотивованість застосування ст.75 КК України через неврахування думки потерпілих щодо непризначення обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі, а не звільнення від відбування покарання з випробуванням, не відповідають дійсності.

Так, зі змісту заперечень на апеляційну скаргу прокурора, поданих законними представниками потерпілих, вбачається, що вони згідні з вироком суду першої інстанції та просять не призначати ОСОБА_8 покарання у вигляді реального позбавлення волі. Саме з врахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а тому судове рішення є мотивованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5