Єдиний унікальний номер справи №359/5894/20 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3451/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Державної установи «Бориспільська ВК №119»,
секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення, а саме з 12.11.2016 по 30.03.2017. Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 залишено без змін.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 ОСОБА_6 вже зараховано у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 12.11.2016 по 30.03.2017. Водночас ст. 72 КК України не передбачено перерахунок терміну з 12.07.2018 року по 03.08.2018 року, з 03.08.2018 року по 06.06.2019 року, оскільки дане перебування засудженого у СІЗО було на стадії відбування покарання, а не стадії досудового розслідування.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність ухвали судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2020 року просить її скасувати і зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017період з 12.07.2018 по 03.08.2018, з 03.08.2018 по 06.06.2019, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015.
В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 вказує, що вирок, за яким він відбував покарання у Слідчому ізоляторі був скасований, а отже, до нього продовжували застосовувались заходи попереднього ув`язнення, так як новий вирок щодо нього був постановлений вже після терміну, який він просить перерахувати.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягають ч.5 ст. 72 КК України у вказаній редакції в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Як вбачається з матеріалів провадження вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано термін його попереднього ув`язнення, а саме з 12.11.2016 по 30.03.2017. Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді домашнього арешту у певний період доби, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
16 травня 2018 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 щодо ОСОБА_6 змінено та перекваліфіковано його дії з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 на ч.1 ст. 121 КК України за якою призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

12 липня 2018 року ОСОБА_6 було затримано та 03 серпня 2018 року етаповано до Житомирської ВК №4 для відбування покарання.
06 червня 2019 року ОСОБА_6 звільнено з установи виконання покарань на підставі постанови Верховного Суду від 04 червня 2019 року, якою ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2018 було скасовано.
02 жовтня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017 щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
07 лютого 2020 року ОСОБА_6 затримано для відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017.
Отже, в період з 12.07.2018 по 03.08.2018 та з 03.08.2018 по 06.06.2019 засуджений ОСОБА_6 відбував покарання, а відтак положення ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України №838- VIII від 26.11.2015 застосуванню не підлягають.
Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що після скасування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2018 року, до нього продовжували застосовуватись заходи попереднього ув`язнення, що є підставою, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, в редакції від 26.11.2015 для зарахування в строк відбування покарання періоду його перебування в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з розрахунку один день перебування в СІЗО за два дні позбавлення волі, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними, оскільки постановою Верховного Суду від 04 червня 2019 року, якою ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2018 було скасовано, ОСОБА_6 було звільнено з установи виконання покарань, а відтак заходи попереднього увязнення після скасування рішення суду апеляційної інстанції до нього не застосовувались.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваної ухвалиБориспільського міськрайонного суду Київської області та підстав для її скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покаранняза вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3