Справа № 355/764/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/766/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2018 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилипче Баришівського району Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого оператором виробничої дільниці ТОВ « АгроВет Атлантик», зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн. Вироком вирішено питання процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно обвинувального акту,04 червня 2018 року близько 09 год. 00 хв. по вул. Щаслива в с. Пилипче Баришівського району Київської області, поблизу селищного цвинтаря, у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Перебуваючи по вул. Щаслива в с. Пилипче Баришівського району Київської області, поблизу селищного цвинтаря, ОСОБА_7 помітив ОСОБА_9 , яка йшла від сільського ринку в напрямку до свого будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та тримала в правій руці сумку.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не приховуючи свого наміру та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій направлених на заволодіння чужим майном, діючи відкрито для ОСОБА_10 , застосовуючи фізичне насильство яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком руки в область спини останньої, в результаті чого ОСОБА_9 впала на землю.

В подальшому, ОСОБА_7 долаючи опір потерпілої ОСОБА_9 , у володінні якої перебувало майно, вирвав з руки сумку, в якій знаходилися гаманець з грошовими коштами на загальну суму 10 гривень, мобільний -телефон «LG Dual Sim», в корпусі чорного кольору, з сім карткою мобільного аератора «Vodafone», дві буханки хліба, два пакетики насіння моркви, три ключі від вхідних дверей її будинку та в подальшому розпорядився протиправно вилученим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 62/д від 27.06.2018 року ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді саднин на правій руці та правій нозі, які характерні для дії тупого твердого предмету, або при ударі об такий, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта, станом на 04.06.2018ринкова вартість мобільного телефону марки «LG А 190 Dual Sim» становить 220,00 (двісті двадцять грн. 00 коп.), жіночого гаманця-45,00 (сорок п`ять грн. 00 коп.), а ринкову вартість сім - карти мобільного телефону «Vodafone», тканевої жіночої сумки, двох буханок чорного українського хліба, двох пакетів насіння моркви «шантене» сорту середнього, встановити не видалося можливим.

Вказані дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
За вироком суд визнав доведеним, що 04 червня 2018 року приблизно о 09 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходивсяпо вул. Щаслива в с. Пилипче Баришівського району Київської області поблизу селищного цвинтаря. Помітивши попереду себе потерпілу ОСОБА_9 , яка йшла від сільського ринку в напрямку свого будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 , з метою особистої наживи, маючи корисний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, направлених на заволодіння чужим майном, підбіг до неї ззаду та шляхом ривку відкрито викрав з її рук сумку, яка не представляє матеріальної цінності, в якій знаходився гаманець вартістю 45 грн., в якому малися гроші у сумі 10 гривень, мобільний телефон «LG Dual Sim» вартістю 220,00 грн., в корпусі чорного кольору, з сім-картою мобільного оператора «Vodafone», дві буханки хліба, два пакети насіння моркви, три ключі від вхідних дверей її будинку. Викраденим майном в подальшому розпорядився на свій розсуд.

Дії ОСОБА_7 судом перекваліфіковані на ч. 1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд не дослідив відеозаписи до протоколів слідчих експериментів за участі підозрюваного та потерпілої, а їх дослідження мало суттєве значення для встановлення істини по справі, не надав належної оцінки самим протоколам слідчих експериментів, а також висновку судово-медичної експертизи щодо характеру отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, неповно виклав показання свідка ОСОБА_12 про те, що потерпіла розповідала йому про нанесення удару їй у спину під час грабежу.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме призвела до неправильної перекваліфікації умисних дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши докази відповідно до задоволеного клопотання прокурором, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З вироку випливає, що суд дійшов висновку про відсутність допустимих доказів того, що ОСОБА_7 при вчиненні відкритого заволодіння майном потерпілої застосував до неї насильство у виді удару кулаком в область спини, від чого остання впала, а після того вирвав з її рук сумку з речами, та визнав доведеним факт відкритого викрадення сумки потерпілої шляхом ривка, від якого вона впала на землю.

Колегія суддів вважає висновок суду таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Так, з висновку судово-медичного експерта випливає, що у потерпілої були виявлені саднини на правій руці та правій нозі (а.с.149-150).

Обвинувачений суду пояснив, що ззаду підбіг до потерпілої, вирвав з її рук сумку, від ривка вона впала, а він втік.

Аналогічні показання в суді першої інстанції надала потерпіла, додавши, що тілесні ушкодження у вигляді подряпин руки та ноги отримала від падіння на землю, а удару в спину обвинувачений їй не наносив.

Таким чином, суд, з використанням принципу безпосередності дослідження доказів, дійшов вірного висновку про відсутність доказів застосування насильства ОСОБА_7 до потерпілої під час вчинення відкритого викрадення її сумки, а заподіяння їй тілесних ушкоджень не охоплювалося умислом незаконного заволодіння чужим майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні слідчих експериментів з потерпілою та підозрюваним останні надавали показання, у яких повідомляли про нанесення ОСОБА_7 перед вириванням сумки удару в область спини потерпілої, не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки характер слідчих експериментів свідчить про те, що вони здійснені у такій формі, що не містять ознак відтворення дій, обстановки,обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчують виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, тому їх показання, з огляду на ч.4 ст.95 КПК, не можуть мати в суді доказового значення.

Також судом не можуть взяті до уваги показання свідка ОСОБА_12 , оскільки вони отримані зі чужих слів, які безпосередньо в суді спростовані потерпілою.

Таким чином, висновки суду ґрунтуються на належним чином досліджених та оцінених доказах по справі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суді фактичним обставинам кримінального правопорушення та про неправильне застосування судом Закону про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Покарання обвинуваченому за ч.1 ст.186 КК України визначено з дотриманням вимог ст.50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання винного, та думки потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого заходу кримінального примусу.

Колегія суддів також зазначає, що апеляційна скарга прокурора не містить обґрунтування невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та особі винного внаслідок м`якості, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Баришівського районного суду Київської області від 18 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: