Справа № 450/4192/20 Провадження № 1-кс/450/609/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року слідчий суддя Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити клопотання дізнавача-інспектора СД Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Дізнавач-інспектор СД Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , що згідно з реєстраційними документами належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 червня 2014 року центром ДАІ 4601.
Мотивує клопотання тим, що 05 грудня 2020 року в Пустомитівський ВП ГУ НП у Львівській області надійшов рапорт поліцейського батальйону № 3 УПП у Львівській області ОСОБА_6 про те, що 05 грудня 2020 року зупинено згаданий вище автомобіль під керуванням водія ОСОБА_7 . В ході оформлення адміністративних матеріалів виявлено розбіжності номера кузова транспортного засобу з реєстраційним документом, що свідчить про ознаки підроблення реєстраційного документа.
05 грудня 2020 року вищевказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 13 червня 2014 року, вилучено під час огляду місця події інспектором СД Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 та винесено постанову про визнання речовим доказом. Автомобіль направлено на зберігання на територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів по вул. Конюшинній, буд. 13, у м. Львові.

Зазначає, що при перевірці по базі МВС НАІС свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 13 червня 2014 року центром ДАІ 4601, за номером кузова (шасі) НОМЕР_2 не значиться. При перевірці по вказаній базі також встановлено, шо за згаданий номером кузова жоден автомобіль не числиться.
Зазначає, що з метою недопущення відчуження власником або іншими особами згаданих автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що в подальшому унеможливить проведення ряду судових експертиз з метою встановлення обставин події, на такі слід накласти арешт, а місцем зберігання автомобіля визначити територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів по вул. Конюшинній, буд. 13, у м. Львові.
Прокурор Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 та дізнавач-інспектор СД Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове не з`явилися, однак 07 грудня 2020 року подали до суду заяви, у яких просили судовий розгляд проводити за їхньої відсутності. Клопотання підтримали.
Користувач майна ОСОБА_7 та власник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, однак останній 07 грудня 2020 року подав до суду заяву, у якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутності, а проти вимог такого не заперечує.
Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У зв`язку з тим, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу не здійснювалося відповідно до ст. 107 КПК України.

Розглянувши матеріали клопотання з доданими до нього письмовими доказами та процесуальними документами, приходжу до наступних висновків.
Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.
Згідно вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до вимог ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися слідчий за погодженням з прокурором. У клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання. Клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Вимогами ст. 172 КПК України визначено, шо клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, якщо клопотання подано ним, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право за клопотанням учасників розгляду або за власною ініціативою заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт, підстави застосування арешту майна, перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення, порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення. Підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження 06 грудня 2020 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (кримінальне провадження № 0000276).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 05 грудня 2020 року під час огляду місця події виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане центром ДАІ 4601, та транспортний засіб марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , який поміщено на арештмайданчик по вул. Конюшинній, буд. 13, у м. Львові.
Фототаблицею стверджується, що транспортний засіб марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 має номер кузова (шасі) НОМЕР_2 .
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого центром ДАІ 4601, вбачається, що такий виданий на автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , власником якого числиться ОСОБА_5 .
Витягом з бази даних МВС НАІС встановлено, що за автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 значиться номер кузова (шасі) НОМЕР_4 .
Постановою про визнання речовим доказом, винесеною дізнавачем-інспектором СД Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 06 грудня 2020 року, транспортний засіб марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого центром ДАІ 4601 визнані речовими доказами.
Окрім цього, суд зазначає, що накладення арешту згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. Відтак, судоми має встановлюватися строк дії ухвали про арешт майна.
З врахуванням наведеного вище, враховуючи правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, приходжу до висновку, що клопотання дізнавача-інспектора СД Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 слід задовольнити та накласти арешт на автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , що згідно з реєстраційними документами належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , для збереження речового доказу та проведення необхідних експертиз у кримінальному провадженні строком 30 діб.
Разом з цим клопотання щодо ухвалення рішення слідчим суддею про визначення місця зберігання транспортного засобу задоволенню не підлягає, оскільки порядок зберігання речових доказів регулюється положеннями ст. 100 КПК України, Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства в суду (в новій редакції), затвердженою спільним наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБ України, ВС України, ДСА України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, та Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМ України від 19 листопада 2012 року № 1104.
Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як попередньо зазначалося, місце зберігання згаданого транспортного засобу визначено протоколом огляду місця події від 05 грудня 2020 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Враховуючи те, що визначення місця зберігання речових доказів не належить до повноважень слідчого судді під час розгляду клопотання про накладення арешту майна, а також зважаючи на те, що протоколом огляду місця події від 05 грудня 2020 року уже визначено місце зберігання речових доказів, вилучених під час проведення даної слідчої дії, в задоволенні клопотання в даній частині слід відмовити.
Крім цього, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити власнику транспортного засобу ОСОБА_5 та користувачу ОСОБА_7 право звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту у випадках, передбачених ст. 174 КПК України, зокрема арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 26, 40, 100, 170-173, 175, 309, 370-372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання дізнавача-інспектора СД Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo» номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , що згідно з реєстраційними документами належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , для збереження доказу і проведення необхідних експертиз, строком 30 діб.
У задоволенні решти клопотання відмовити.
Роз`яснити власнику майна ОСОБА_5 та користувачу ОСОБА_7 право звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту у випадках, передбачених ст. 174 КПК України, зокрема арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1