Постанова
Іменем України
01 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 520/16693/15-к

провадження № 51-4647км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002868, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2017 року

ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Вирішено питання щодо долі речових доказів:ухвалено, після набрання вироком законної сили, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого суді від

16 вересня 2016 року на мисливську гладкоствольну рушницю марки ТОЗ-34Р

№ НОМЕР_1 , автомобіль «Toyota Hi Ace», д. н. НОМЕР_2 , фрагменти обрізаних кабелів у кількості 6-ти штук у зв`язці, човен сірого кольору № НОМЕР_3 зі встановленим двигуном із пластику чорного кольору, причеп до човна, гільзи у кількості 21 штуки, патрони «Тахо Диаболо 70 мм» в кількості 3 штук, човен надувний білого кольору.

Також ухвалено речовий доказ CD-диск, який містить відеозапис камер відеоспостереження, що розташовані на заводі «Промзв`язок» за адресою:

м. Одеса, вул. Комарова, 10, після набрання вироку законної сили, зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 15 липня

2016 року, приблизно о 21:30, перебуваючи на території заводу «Промзв`язок», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Комарова, 10, маючи злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно та з корисливих мотивів, шляхом причеплення до належного йому на праві приватної власності автомобіля «Toyota Hi Ace», д. н. НОМЕР_2 , незаконно заволодів причепом «Лафет» д. н. НОМЕР_4 , вартістю 19 500 гривень, з човном «Brig Falcon-300» № UA-QRK73864E708, бортовий реєстраційний номер

НОМЕР_5 , вартістю 38 110 гривень, обладнаний двигуном марки

«Suzuki DF-15», вартістю 62 220 гривень, які належать ОСОБА_7 , тим самим спричинивши останньому значну матеріальну шкоду на загальну суму 119 830 гривень.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року рішення районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання та застосування положень ст. 100 КПК України змінено. Постановлено

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскацією майна.
На підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України постановлено застосувати до

ОСОБА_6 спеціальну конфіскацію автомобіля «Toyota Hi Ace», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності останньому, як засобу вчинення злочину.
У решті вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості, правильності кваліфікації його дій та справедливості призначеного йому покарання,порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання про долю речових доказів.
Стверджує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано застосував до нього спеціальну конфіскацію на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України та прийняв незаконне рішення про конфіскацію автомобіля «Toyota Hi Ace», державний номер НОМЕР_2 , який є спільною сумісною власністю з його дружиною, котра не була обізнана про незаконне використання зазначеного автомобіля, що призвело до порушення ст. 41 Конституції України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 , кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання яке йому призначено в касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів касаційної скарги засудженого щодо безпідставної конфіскації автомобіля «Toyota Hi Ace», державний номер НОМЕР_2 , то колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.
За змістом норми ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим - є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК України.
Проте, зазначених вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції при перегляді вироку районного суду не дотримався з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Виходячи з аналізу положень вказаних статей, спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого чи у передбачених КК України випадках до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено, а саме, крім іншого, на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України постановлено застосувати до ОСОБА_6 спеціальну конфіскацію автомобіля «Toyota Hi Ace», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , як засобу вчинення злочину.
Проте з таким висновком апеляційного суду колегія суддів погодитися не може з огляду на таке.
Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_6 вчинено інкримінований йому злочин за допомогою автомобіля «Toyota Hi Ace» д. н. НОМЕР_2 , який на праві власності належить останньому, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 від 07 травня 2002 року.
Разом з цим, колегією суддів під час перевірки матеріалів даного кримінального провадження установлено те, що ОСОБА_6 з 14 вересня 1996 року по теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 .
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Таким чином, автомобіль «Toyota Hi Ace» д. н. НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю зазначеного вище подружжя, яке набуте під час шлюбу.
Водночас, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пункту 1 вказаної норми гроші цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Проте, матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту того, що ОСОБА_8 знала чи могла б знати про незаконне використання вказаного автомобіля, що було б підставою для його конфіскації.
Таким чином, змінюючи вирок районного суду в частині вирішення питання про долю речових доказів, апеляційний суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, оскаржувану ухвалу в частині вирішення питання щодо долі речових доказів не можна вважати законною, вона підлягає зміні, а касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з ухвали апеляційного суду рішення про застосування до ОСОБА_6 спеціальної конфіскації автомобіля «Toyota Hi Ace» державний номер НОМЕР_2 .

У решті ухвалу суду апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3