Справа № 466/6137/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/345/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ук Алзамайського району Іркутської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 4 березня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 4 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 10000 (десять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди. У решті вимог до ОСОБА_7 відмовлено.

Залишено без розгляду частину позовних вимог щодо стягнення з ПАТ Українська пожежно-страхова компанія на користь ОСОБА_10 23 596,64 грн. матеріальної та моральної шкоди.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, 17 травня 2017 року, близько 19 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки УАЗ 3303 реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у місті Львові по вулиці Шевченка , в напрямку виїзду за межі міста, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.5 Розділу 1, п. 2.3 (б, д) Розділу 2, п. 12.1, 12.3 Розділу 12. Зокрема, під час руху ОСОБА_7 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться неподалік будівлі № 321 зазначеної вулиці, по якому у цей час справа на ліво, по ходу руху зазначеного автомобіля, рухався велосипед марки FREJUS під керуванням ОСОБА_10 , не зменшив швидкості та своєчасно не зупинив керований ним автомобіль, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів.

У результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 велосипедист ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого кососпірального перелому середньої третини правої великогомілкової кістки, садна задньої поверхні лівого надпліччя, задньої поверхні лівого плеча, передньої поверхні обох колінних суглобів в ділянці крила клубовидної кістки тазу справа. Садна утворилися у ОСОБА_10 від контактів з тупими предметами, перелом великогомілкової кістки - внаслідок кручення правої гомілки навколо своєї вісі при умові фіксації стопи, могли бути причинені 17.05.2017 під час ДТП - при ударі виступаючими частинами вантажного автомобіля о задню поверхню лівого плеча та лівого надпліччя, за кермом велосипеда, з наступним падінням на праву половину тіла. Ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи № 149/2017 від 18.05.2017, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов.

Не погоджуючись з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 4 березня 2019 року прокурор Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи посилання ОСОБА_7 , враховує ступінь тяжкості та приймає до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, та вважає, що достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання у вигляді штрафу, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а також суд не вбачає у діях обвинуваченого суспільної небезпеки при користуванні ним транспортними засобами, а тому не призначив додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Зазначає, що з такою позицією суду не можна погодитись, оскільки, відповідно до обставин справи, ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, внаслідок порушення Правил дорожнього руху, що підтверджується висновком експерта №1/668 від 5 липня 2017 року, маючи технічну можливість уникнути зіткнення, одночасно наразивши на небезпеку ще трьох пішоходів, які переходили дорогу на пішохідному переході, з яких одна малолітня дитина у колясці, все ж допустив зіткнення з велосипедом на пішохідному переході, внаслідок чого відбувся безпосередній наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_10 , яка отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого кососпірального перелому середньої третини правої великогомілкової кістки, садна задньої поверхні лівого надпліччя, задньої поверхні лівого плеча, передньої поверхні обох колінних суглобів в ділянці крила клубовидної кістки тазу справа, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи №149/2017 від 19 травня 2017 року відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що у вироку не враховано позицію самої потерпілої, яка спільно з прокурором та своїм захисником просила призначити до основного покарання у виді штрафу в розмірі 400 н.м.д.г. і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Вважає, що суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 міру покарання, не врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та не врахував тих обставин, що останній вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, не усвідомив суспільної небезпеки вчиненого та не бажає виправлення.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки у такому судом не мотивовано незгоду з висновком експерта №1/668 від 5 липня 2017 року, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 370 КПК України. Крім того, судом першої інстанції допущено порушення ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України, а відтак і неповноту судового розгляду, оскільки таким не було доручено органу з питань пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Посилається на те, що апеляційні доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 , не визнавши свою вину, буде переконаним у своїй правоті та продовжить порушувати Правила дорожнього руху.

З огляду на наведене, вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою та безпідставною, а тому просить залишити таку без задоволення.

Крім того, в судовому засіданні 20 липня 2020 року ОСОБА_7 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України та закрити кримінальне провадження №0002109 за закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який не заперечив, щодо задоволення клопотання, перевіривши матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що таке підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у законі строки, які диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину і протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину та не ухилялася від досудового слідства або суду.

Наведене узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року.

Пунктом 2 ч.1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

За змістом ст. 49 КК України закінчення строків давності є безумовною та імперативною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності здійснюється в порядку, передбаченому ст. 284 КПК України.

Виходячи із встановленої ст. 12 КК України класифікації злочинів, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 17 травня 2017 року і з цього часу минуло більше трьох років, протягом яких, обвинувачений не ухилявся від слідства і суду та не вчиняв нових злочинів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим клопотання ОСОБА_7 і приходить до висновку про те, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, відтак, вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закриттю, відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, ст. 49 КК України, колегія суддів, -

постановила:

клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 04 березня 2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України - закрити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4