Номер провадження: 11-сс/813/13/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор»),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисниці підозрюваного ОСОБА_9 адвокатки ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0001323, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2020,-

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 21.02.2021, в межах строку досудового розслідування, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в
м. Одесі, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0001323, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2020.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення; а також неможливістю застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Слідчий суддя, враховуючи положення ч. 4 ст. 184 КПК України, обставини вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та встановлені в судовому засіданні ризики, враховуючи, що в результаті ймовірного вчинення кримінального правопорушення одна особа загинула, прийшов до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 без визначення розміру застави.
Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи яка їх подала.
Не погодившись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисниця підозрюваного подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною покидати житло з 18:00 години вечора до 08:00 години ранку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисниця вказує, що долученими до клопотання доказами не підтверджується наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та ризиків, заявлених у клопотанні про застосування запобіжного заходу, не доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а слідчий суддя не взяв до уваги дані про особу підозрюваного та невмотивовано застосував до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Сторона захисту, вважає версію події аварії такою, що побудована на припущеннях та вигадках, що залишилось поза увагою слідчого судді. Із встановлених досудовим розслідувань обставин інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, які свідчать про існування обґрунтованої підозри, сторона захисту вважає сумнівним те, що водій був в стадії алкогольного сп`яніння та вважає, що даний факт не встановлений і не підтверджений допустимими доказами. Також у сторони захисту викликало сумнів те, що за версією слідства дорожнє покриття в нічний час було сухе.

Вказує, що ОСОБА_9 усвідомлює тяжкість вчиненого ним правопорушення, з розумінням ставиться до невідворотності покарання, готовий відшкодувати матеріальну та моральну шкоду потерпілим, завжди з`являвся до слідчого та суду, не перешкоджав слідству та не порушував обов`язки, покладенні на нього слідством. Має постійне місце проживання в м. Одесі, де проживає разом зі своєю сім`єю дружиною, сином та дідусем. ОСОБА_9 має трудовий стаж, з останнього місця роботи звільнився 13.10.2020 у зв`язку із скороченням штату, за місцем роботи та проживання позитивно характеризується.

Адвокатом підозрюваного в апеляційній скарзі зазначено, що з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.12.2020 вбачається, що стан ОСОБА_9 після перенесеної полі травми тяжкий, останній потребує екстрену ургентну госпіталізацію, що не сумісно з перебуванням під вартою в ОСІ. При доставці в ОСІ підзахисний ОСОБА_9 був негайно поміщений в медсанчастину та, відповідно до пояснень начальника медичної частини ОСІ, ОСОБА_9 потребує хірургічного втручання, чого не може йому надати лікар в умовах ОСІ.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 28 листопада 2020 року, о 02:30 годині, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи «BMW 320», д.н. НОМЕР_1 , у темний час доби, за умови інтенсивного вуличного освітлення, здійснював рух по сухому дорожньому асфальтобетонному покриттю першої смуги руху проїзної частини вул. Миколаївська дорога м. Одеса, з боку вул. Лузанівська у напрямку пров. Ак. Векслера, на якій організований двосторонній рух (по дві смуги рухи в кожному напрямку та реверсивною смугою руху).
Здійснюючи рух, на ділянці вулиці біля будинку № 275, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 11.4, 12.1 «Правил дорожнього руху» України, які передбачають:
п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
2.9. «Водієві забороняєтьтся:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння…»;
11.4. «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги»;
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
ОСОБА_9 , проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховував на їх відвернення, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав швидкісний режим, який гарантував можливість утримувати транспортний засіб в обраному напрямку, як наслідок втратив керування транспортним засобом, який змінив напрямок руху вліво за ходом свого руху, перетнув смуги зустрічного руху, виїхав за межі проїзної частини, та в подальшому допустив наїзд на опору лінії електропередачі.
В результаті наїзду на перешкоду, пасажир автомобіля ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження від яких померла при доставлені її до лікувальної установи.
21.12.2020 ОСОБА_9 повідомлено про підозру за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисниць, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржену ухвалу без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри.
Дослідженням матеріалів провадження встановлено, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.11.2020 з відповідною схемою місця ДТП, протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 від 30.11.2020, протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 30.10.2020.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не містить визначення терміну "обґрунтована підозра" і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України), яка відображена в рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також в рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
В інших рішеннях «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Згідно з правовою позицію, яка закріплена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28 жовтня 1994 року), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Отже, на стадії досудового розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1

ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Як вбачається з представлених апеляційному суду матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_9 від 21.12.2020 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, викладено зміст підозри та правову кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а докази, наявні в матеріалах справи, в своїй сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити дане кримінальне правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та неврахування слідчим суддею даних про особу підозрюваного.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.
При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції, повно та всебічно дослідив наявні докази, надавши їм вірну правову оцінку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведення органом досудового розслідування та прокурором в судовому засіданні неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, санкція статті якої передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, таким чином, до ОСОБА_9 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Оцінюючи доведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам, апеляційний суд враховує такі обставини.
Із змісту оскарженої ухвали вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого, не судимий, офіційно непрацевлаштований, має місце реєстрації та постійне місце проживання у м. Одесі, а також, відповідно до матеріалах кримінального провадження, одружений та має неповнолітню дитину, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, однак, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин, а тому цей ризик знайшов своє підтвердження.
Апеляційний суд, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_9 кримінального правопорушення, вважає, що у даному кримінальному провадженні знайшов своє підтвердження ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний може незаконно впливати на свідка у даному кримінальному проваджені, схиляючи його до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується також з висновками слідчого судді про наявність у даному кримінальному проваджені ризику можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення, зокрема того, що будучі позбавленим судом права керувати транспортними засобами за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, підозрюваний сів за кермо автомобіля у стані алкогольного сп`яніння, порушив Правила дорожнього руху, в тому числі, керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в результаті яких одна особа загинула, що свідчить про нехтування ОСОБА_9 встановленим для кожного учасника дорожнього руху вимогами.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про наявність міцних соціальних зав`язків та позитивної характеристики підозрюваного не можуть бути визнані в цьому випадку підставами для скасування оскарженої ухвали слідчого судді, оскільки зазначені обставини в сукупності не знижують суспільної небезпечності особи підозрюваного і злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , та не зменшують встановлених слідчим суддею ризиків, а суспільний інтерес щодо перебування ОСОБА_9 під вартою в цьому випадку переважає його особистий інтерес.
Апеляційний суд вважає, що, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_9 , спричинило суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого, через що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та, враховуючи положення ч 4 ст. 183 КПК України, погоджується з висновком слідчого судді про неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Разом із тим, апеляційний суд враховує те, що право на життя захищається у ст. 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. При цьому, згідно зі сталою практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) це право вважається порушеним не тільки у разі позбавлення життя, але і при серйозних пошкодженнях організму людини, які не спричинили його смерть, але представляли серйозну загрозу його життю. Держава повинна не тільки утримуватися від умисного позбавлення людини життя, але і дотримуватися позитивного зобов`язання захищати життя людини від посягань третіх осіб або від ризику хвороби, яка може спричинити смерть.

Захисниця надала апеляційному суду виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого щодо стану здоров`я підозрюваного, яка не має реквізитів, які повинні бути у офіційного документа, зокрема номеру та дати реєстрації, а також повних даних особи, яка видала цю виписку. Інших доказів про неможливість перебування підозрюваного в умовах ОСІ та щодо тяжкості його стану здоров`я, зокрема і щодо необхідності термінового оперативного втручання, апеляційному суду стороною захисту не надано.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що довідка не є належним підтвердженням факту неможливості перебування особи в умовах позбавлення волі, оскільки відповідно для підтвердження такого факту повинен бути висновок відповідної комісії лікарів, складений у відповідності до вимог чинного законодавства.

З метою дотримання положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне в порядку ст. 206 КПК України зобов`язати відповідальних осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де утримується ОСОБА_9 , а також Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, з урахуванням вимог Наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», забезпечити належне медичне обстеження підозрюваному ОСОБА_9 , та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити її належне лікування, в тому числі у разі існування реальної потреби, здійснити таке лікування у встановленому законом порядку в умовах медичного закладу.

Інших доводів апеляційному суду не було представлено.
Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи. Дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого злочину дають достатні підстави вважати, що на даний час доведено існування зазначених слідчим суддею в оскарженій ухвалі ризиків, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою. Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки він не здатний запобігти наявному в кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Слідчим суддею обґрунтовано доводи про неможливість визначення альтернативного виду запобіжного заходу застави в даному кримінальному провадженні.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисниці підозрюваного ОСОБА_9 адвокатки ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0001323, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2020, залишити без змін.
В порядку ст. 206 КПК України зобов`язати відповідальних осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України забезпечити медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_9 та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити його належне лікування у встановленому законом порядку в умовах медичного закладу.
Копію ухвали направити для виконання начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та начальнику Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4