Справа № 464/1721/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/572/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14.04.2020 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, якому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14.04.2020, якою застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, виключивши з її мотивувальної частини покликання на умисне, на грунті особистих неприязних стосунків, вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння. В решті ухвалу залишити без змін. Вважає зазначену ухвалу незаконною, такою, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що неосудна особа позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину. Зазначає, що предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел і мотиви є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

В ухвалі суду першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 , 03.02.2020 близько 07 год. перебуваючи у будинку №8 по вул.Межова у м.Львові, на грунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, в ході конфлікту із потерпілою ОСОБА_10 умисно схопив її руками за волосся, після чого умисно завдав декілька ударів її головою до підлоги. В подальшому ОСОБА_7 схопив потерпілу руками за шию, здушуючи її та завдаючи їй фізичного болю. В результаті чого, потерпілій ОСОБА_10 заподіяно скоріозні садна шиї, які не були небезпечними для життя в момент їх спричинення та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.

З висновку судово-психіатричного експерта №143 від 30.03.2020 вбачається, що у даний час ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_7 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, міркування захисника-адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. При цьому, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).
Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Проте, всупереч наведеному, в мотивувальний частині ухвали Сихівського районного суду м.Львова зазначено, що ОСОБА_7 , на грунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, в ході конфлікту із потерпілою ОСОБА_10 умисно схопив її руками за волосся, після чого умисно завдав декілька ударів її головою до підлоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про психічне ставлення у формі умислу неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 2 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у двох випадках: 1) зміна правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння; 2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.
При цьому, апеляційний суд зважає на те, що верховенство права (частина перша статті 8 КПК) є однією із засад кримінального провадження, відповідно до якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. А тому, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, апеляційний суд вважає за можливе прийняти рішення щодо покращення правового становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 слід задовольнити, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на умисне, на грунті особистих неприязних стосунків, вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14.04.2020 стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини покликання на умисне, на грунті особистих неприязних стосунків, вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: