Справа № 185/5556/20
Провадження № 1-кп/185/606/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 15 липня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлограді, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24 березня 2020 року Павлоградським міськрайонний судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до 80 годин громадських робіт ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2020 до Павлоградського міськрайонного відділу філії Державна установа «Центр пробації» у Дніпропетровській області надійшов вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року, згідно якого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 125 ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_3 було призначено покарання у вигляді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

05 червня 2020 року ОСОБА_3 був ознайомлений з порядком відбування покарання, а також наслідками за ухилення від виконання громадських робіт, про що була відібрана підписка під розпис та анкета, у якій останній вказав, що на даний час не працює.

В той же день, 05 червня 2020 року ОСОБА_3 було видане направлення до КП «Затишне місто» м. Павлограда, згідно якого останній повинен був приступити до відбування покарання з 05 червня 2020 року.

17 червня 2020 року згідно Наказу № 283 КП «Затишне місто» м. Павлограда, ОСОБА_3 був прийнятий до дільниці благоустрою на відпрацювання 80 годин громадських робіт по 4 години кожного дня у вільний від основної роботи чи навчання час.

18 червня 2020 року ОСОБА_3 приступив до відбування покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_3 напрвлений до КП «Затишне місто» для відбуття призначеного судом покарання для відпрацювання громадських робіт згідно складеного ним графіку на червень 2020 року не з`явися 24, 25, 26 та 30 червня 2020 року.

ОСОБА_3 до КП «Затишне місто» для складання графіку та відпрацювання громадських робіт в липні 2020 року не з`явився.

Станом на 13 липня 2020 рік ОСОБА_3 не відпрацював 72 години громадських робіт з присуджених йому судом 80 годин громадських робіт. Не зважаючи на те що, ОСОБА_3 не одноразово було роз`яснено зміст ч. 2 ст. 38 КВК України та ч. 2 ст. 389 КК України, останній продовжує ухиляться від призначеного судом покарання, громадські роботи не відбуває.

ОСОБА_3 продовжуючи діяти умисно, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покладених на нього вироком суду обов`язків йому загрожує кримінальна відповідальність, діючи у формі бездіяльності, без поважної причини не з`являвся до КП «Затишне місто», для відпрацювання громадських робіт, про причину не явки нікому не повідомляв, чим ухилився від відбування громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи в належній формі ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання у вигляді 80 годин громадських робіт, присуджених йому вироком суду, достовірно знаючи про наслідки не виконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаний додержуватися встановлених відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України, порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для нього об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, про що був неодноразово письмово попереджений, ігнорував вимоги законодавства, умисно ухилився від покладених на нього обов`язків, не відбував громадські роботи в КП «Затишне місто», чим ухилився від відбування покарання у вигляді громадських робіт, присуджених йому Павлоградським міськрайонний судом Дніпропетровської області, тобто скоїв кримінальне правопорушення проти правосуддя.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

31 серпня 2020 року між прокурором Павлоградської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій, саме за ч. 2 ст. 389 КК України, а саме як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт і визнає обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 у за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді арешту строком на 1 (один) місяць.

На підставі ст. 72 КК України невідбуте покарання, призначене ОСОБА_3 у, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року у вигляді 72 годин громадських робіт перевести в 9 днів арешту, з розрахунку один день арешту відповідає восьми годинам громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року у вигляді арешту строком на 1 (один) день, і визначити ОСОБА_3 уостаточне покарання у вигляді арешту строком на 1 (один) місяць 1 (один) день.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, в скоєному розкаявся, зазначивши, що згоден з узгодженим покаранням. Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 3891 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Дії ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

За місцем проживання на обвинуваченого скарг не надходило, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває,.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між прокурором Павлоградської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 від 31 серпня 2020 року і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався і підстав для його обрання не має.

Процесуальних витрат по справі не має, цивільний позов не заявлявся.

Речових доказів у справі не має.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 серпня 2020 року укладену між прокурором Павлоградської місцевої прокуратури радником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 1 (один) місяць.

На підставі ст. 72 КК України невідбуте покарання, призначене ОСОБА_3 , вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року у вигляді 72 годин громадських робіт перевести в 9 днів арешту, з розрахунку один день арешту відповідає восьми годинам громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року у вигляді арешту строком на 1 (один) день, і визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді арешту строком на 1 (один) місяць 1 (один) день.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1