ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3241/20 Справа № 203/1543/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000335 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2020 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що сторона захисту, в порушення вимог ст.184 КПК України, взагалі не отримувала копію клопотання та матеріалів, якими обгрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, про що суду була зроблена відповідна заява, яка судом першої інстанції була проігнорована, чим грубо порушено вимоги кримінального процесуального закону.
Вказує на те, що суд в ухвалі не виклав обставини, які свідчать про існування ризиків в розумінні ч.1 ст.177 КПК України, про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, з посиланням на конкретні докази, зокрема сторони обвинувачення, які обгрунтовували вказані обставини, та безпідставно проігнорував доводи сторони захисту.
Зазначає, що жоден ризик прокурором не доведений.
Посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони захисту про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, і можливість суворого покарання не може бути самостійною підставою для тримання особи під вартою, і що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою, а тому за вищенаведених обставин, з урахуванням того, що обвинувачений раніше не судимий, в розшуку не перебував, не має негативної характеристики за місцем мешкання, застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного заходу контролю, дасть змогу досягти дієвості кримінального провадження.
Крім того, клопотання прокурора необгрунтовано через порушення вимог, передбачених п.6 ч.1 ст.184, п.1 ч.3 ст.184 КПК України.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не проведене, тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може перешкодити встановленню істини у справі, вплинути на свідків, переховуватися від суду із метою уникнення відповідальності та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Також, колегія суддів враховує підстави, за яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і які не втратили своєї актуальності, а тому суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим судом ризикам.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000335 від 11.02.2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2020 року за цим кримінальним провадженням до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 28.09.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ризик переховування від суду підтверджуються тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливого тяжкого кримінальних правопорушень, при цьому врахована тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а саме позбавлення волі строком до 12 років.
Крім того, відповідно до клопотання прокурора ОСОБА_8 був затриманий 10.03.2020 року за обвинуваченням в подіях, що мали місце 11.02.2020 року та вилучено в ході особистого обшуку пістолет.
Ризик незаконного впливу на свідків підтверджується тим, що на цей час свідки не допитані судом, а розгляд провадження триває.
Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може продовжити кримінальне правопорушення, так як він обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, має місце, оскільки він не працевлаштований, а тому не має постійного джерела доходу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що суд в ухвалі не виклав обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що судом в ухвалі не викладено обставини, які свідчать про існування ризиків в розумінні с. 1 ст. 177 КПК України, та що жоден із ризиків прокурором не доведений, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи щодо невручення прокурором клопотання не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Крім того, судом було розглянуто клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, що свідчить про дотримання принципу змагальності.
Доводи апеляційної скарги захисника, що тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється особа, і можливість суворого покарання не може бути самостійною підставою для тримання особи під вартою, є необґрунтованими, оскільки судом взято до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, також ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що підтверджуються матеріалами справи.
Твердження в апеляційній скарзі, що обвинувачений раніше не судимий, в розшуку не перебував, за місцем мешкання не має негативної характеристики, колегія суддів вважає таким, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4