У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.08.2020 Справа №607/12624/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання старшої слідчої СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні № 0000317, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 149 КК України, -

встановив:
Старша слідча СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0000317 від 01.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України звернулась із клопотанням до слідчого судді Тернопільськго міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням погодженим прокурором відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтуванні клопотання зазначено, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №№0000317 від 01.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч.2ст.149 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_4 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, в невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, виник спільний злочинний умисел, направлений на вербування та переміщення людей, з метою втягнення у заняття жебрацтвом з використанням уразливого стану осіб, вчинене щодо кількох осіб. за попередньою змовою групою осіб.
Після досягнення домовленостей, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа в невстановленому місці та час, зустрілися із ОСОБА_7 . Під час зустрічі вони з`ясували, що ОСОБА_7 перебуває в уразливому стані, що зумовлений її вираженими фізичними вадами, які обмежують здатність особи чинити опір незаконним діям, та тяжкими особистими обставинами (інвалідність першої групи), а також знаходження її в тяжкому матеріальному становищі (відсутність постійного місця роботи, заробітку, власного житла та грошових коштів).
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_7 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа у невстановленому досудовим розслідуванням місці, дати та час, скориставшись уразливим станом особи, за допомогою умовлянь та обіцянок, домоглися її згоди на заняття жебрацтвом та схилили до виїзду в м.Тернопіль, чим здійснили вербування потерпілої у зайняття жебрацтвом.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_7 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа у невстановленому досудовим розслідуванням час, скориставшись уразливим станом особи, за допомогою автомобіля марки «Citroen Evasion», зеленого кольору,
р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , доставили в
м. Тернопіль ОСОБА_7 , чим здійснили переміщення потерпілої для зайняття жебрацтвом.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_7 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа в червні липні 2020 року у місті Тернополі, використовуючи безправне положення і уразливий стан ОСОБА_7 , примусили останню займатись під їх контролем жебракуванням в місцях значного скупчення людей.
Отримані ОСОБА_7 грошові кошти (милостиню) ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа у неї відбирали на свої власні потреби.
Окрім цього, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа в невстановлений час в м. Ужгород Закарпатської області, зустрілися із ОСОБА_8 . Під час зустрічі вони з`ясували, що ОСОБА_8 перебуває в уразливому стані, що зумовлений його вираженими фізичними вадами, які обмежують здатність особи чинити опір незаконним діям, та тяжкими особистими обставинами (інвалідність другої групи), а також знаходження його в тяжкому матеріальному становищі (відсутність постійного місця роботи, заробітку, власного житла та грошових коштів).
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_8 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа в невстановлений час в м.Ужгород Закарпатської області, скориставшись уразливим станом особи, за допомогою умовлянь та обіцянок, домоглися його згоди на заняття жебрацтвом та схилили до виїзду в м. Тернопіль, чим здійснили вербування потерпілого у зайняття жебрацтвом.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_8 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа у невстановлений досудовим розслідуванням час, скориставшись уразливим станом особи, за допомогою автомобіля марки «Citroen Evasion», зеленого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , доставили в
м. Тернопіль ОСОБА_8 , чим здійснили переміщення потерпілого для зайняття жебрацтвом.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_8 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа в червні липні 2020 року у місті Тернополі, використовуючи безправне положення і уразливий стан ОСОБА_8 , примусили останнього займатись під їх контролем жебракуванням в місцях значного скупчення людей.
Отримані ОСОБА_8 грошові кошти (милостиню) ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа у нього відбирали на свої власні потреби.
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вербуванні та переміщенні людини, вчиненому з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України (в редакції Законів № 3316-IV від 12.01.2006).
01 серпня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Балажар Берегівського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України,
повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:
- заявою ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення;
- заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення;
- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 31 липня 2020 року;
- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 31 липня 2020 року;
- протокол обшуку житла за адресою АДРЕСА_2 .
- протокол обшуку в автомобілі марки «Citroen Evasion», зеленого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 , від 31 липня 2020 року;
- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 30 липня 2020 року;
- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 30 липня 2020 року;
- проміжними протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій спостереження за особою від 22 липня 2020 року;
- іншими матеріалами досудового розслідування.
Органом досудового розслідування зібрано, перевірено і оцінено достатньо доказів, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 149 КК України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього. Вказані докази є вагомими, чіткими і узгодженими між собою.
Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає «наявність обставини або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Існування «обгрунтованої підозри» розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.Наведене у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обгрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Відповідно до змісту рішень Європейського суду з прав людини («Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994р., «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року»), факти які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для висунення обвинувачення чи винесення обвинувального вироку. Достатньо щоб вони могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Отже, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.
Метою застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення належної його поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
п. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Ризиком того, що ОСОБА_4 уродженець с.Балажар Берегівського району Закарпатської області, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, він, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин у вигляді позбавлення волі від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Відповідно альтернативної міри покарання немає. Усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.
У разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду.
п. 2 ст. 177 КПК України, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
На даний час органом досудового розслідування проведено тільки ряд першочергових слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню. Наявні дані кримінального провадження вказує на те, що до злочинної діяльності
ОСОБА_4 причетні інші не встановленні особи. У зв`язку із цим органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на встановлення місце знаходження причетних до вчинення даного злочину осіб та вилучення речових доказів. Однак, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які можуть являтись у кримінальному проваджені речовими доказами та маються істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст.2 КПК України.
п. 3 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні.
Ризиком того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні є те, що на даний час досудовим розслідування не встановлено усіх потерпілих від даного злочину, вказані особи не допитані. Водночас, деякі з них можуть бути відомі ОСОБА_4 , а від так останній як особисто, так і через третіх осіб може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.
Також, ОСОБА_4 особисто або через третіх осіб може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз, на потерпілих у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою ненадання ними показів чи надання показів в його користь, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому та перешкоджати протиправним діям.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки, інші свідки пригоди чи потерпілий не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але і жертви злочину та її безпеку, саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці злочинів проти волі, честі та гідності особи.
п. 4 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні обставин вчинення злочину, всіх учасників кримінального правопорушення, встановленню істини у кримінальному провадженні та забезпечення швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин вчинення злочину і завершення досудового розслідування у розумний строк є дані про його особу, спосіб учинення ним злочину.
Окрім цього, необхідно провести комплекс слідчо-розшукових дій, спрямованих на отримання доказів вчинення ОСОБА_4 , спільно із іншими особами інших злочинів, встановлення цих осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальність за вчиненні діяння. Про те, ОСОБА_4 , знаючи осіб, які причетні до його злочинної діяльності, може вживати будь-яких заходів, спрямованих на унеможливлення встановлення їх органом досудового розслідування, впливати на них з метою ухилення ними від органу досудового розслідування та суду, ненадання ними показів чи надання показів в його користь тощо.
п. 5 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
У ОСОБА_4 на утриманні особи не перебувають, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання.
Він не працює, немає постійного законного заробітку та джерел доходу, і свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що й стало причиною вчинення ним вказаного злочину.
Вищевказане в цілому свідчить про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженні, а також продовжувати вчиняти інші злочини.
Орган досудового розслідування вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому оцінюється суворість можливого покарання ОСОБА_4 та визнається за реальну небезпеку можливість його ухилення від слідства та правосуддя у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Підстави для застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою відсутні, тому що він притягується до відповідальності за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а також встановлено обставини, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою та підтверджують наявність зазначених ризиків.
Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваного і виконання ним своїх обов`язків.
На даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою.
Із урахуванням здобутих в ході досудового розслідування даних, особи підозрюваного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м'який запобіжний захід не забезпечить належної його поведінки та виконання ним процесуальних рішень.
Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України - слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків, передбачених цим кодексом.
Враховуючи вищенаведені ризики, тяжкість злочину, санкцію, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного, його соціальний та економічний стан, розмір застави щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні особливо тяжкого злочину не може становити менше вісімдесяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У випадку задоволення клопотання, внесення застави, визначеної судом, ОСОБА_4 буде рахуватися підозрюваним, стосовно якого обрано запобіжний захід, не повязаний із триманням під вартою, а тому з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним процесуальних рішень, запобігання можливому переховуванню підозрюваного (обвинуваченого) від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на ОСОБА_4 , необхідно покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:
?з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
?не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду;
?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
?утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та потерпілими особами;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 оголосила короткий виклад клопотання та пояснила, що на думку сторони обвинувачення є достатньо підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 пояснив, що заперечує з приводу клопотання сторони обвинувачення посилаючись на його необґрунтованість.
Підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що підтримує думку захисника.
Заслухавши доводи сторін, ознайомившись із клопотанням сторони обвинувачення із додатками матеріалами, якими слідчий обґрунтовує необхідність у застосуванні виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаю за доцільне зазначити наступне.
На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В порядку ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року п. 175 зазначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:
- заявою ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення;
- заявою ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення;
- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 31 липня 2020 року;
- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 31 липня 2020 року;
- протокол обшуку житла за адресою АДРЕСА_2 .
- протокол обшуку в автомобілі марки «Citroen Evasion», зеленого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 , від 31 липня 2020 року;
- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 30 липня 2020 року;
- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 30 липня 2020 року;
- проміжними протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій спостереження за особою від 22 липня 2020 року.
Згідно з положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Також на думку слідчого судді стороною обвинувачення доведено обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Згідно із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.
Ризиком того, що ОСОБА_4 уродженець с.Балажар Берегівського району Закарпатської області, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, він, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин у вигляді позбавлення волі від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Відповідно альтернативної міри покарання немає. Усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.
У разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду.
Ризиком того, що ОСОБА_4 може перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні обставин вчинення злочину, всіх учасників кримінального правопорушення, встановленню істини у кримінальному провадженні та забезпечення швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин вчинення злочину і завершення досудового розслідування у розумний строк є дані про його особу, спосіб учинення ним злочину.
Окрім цього, необхідно провести комплекс слідчо-розшукових дій, спрямованих на отримання доказів вчинення ОСОБА_4 , спільно із іншими особами інших злочинів, встановлення цих осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальність за вчиненні діяння. Про те, ОСОБА_4 , знаючи осіб, які причетні до його злочинної діяльності, може вживати будь-яких заходів, спрямованих на унеможливлення встановлення їх органом досудового розслідування, впливати на них з метою ухилення ними від органу досудового розслідування та суду, ненадання ними показів чи надання показів в його користь тощо.
У ОСОБА_4 на утриманні особи не перебувають, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання.
Він не працює, немає постійного законного заробітку та джерел доходу, і свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що й стало причиною вчинення ним вказаного злочину.
Вищевказане в цілому свідчить про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженні, а також продовжувати вчиняти інші злочини.
На думку слідчого судді стороною обвинувачення доведено, що існування обґрунтованої підозри та ризиків у сукупності дає обгунтовані підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, які додано до клопотання і доводами сторони обвинувачення про обгунтованість підозри та не можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи підозрюваного ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність засновування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На підставі ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
З огляду на вищевикладені обставини, із врахуванням особи підозрюваного та обставин кримінального правопорушення, вважаю за доцільне визначити заставу в розмірі достатньому для гарантування виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та такою, що не буде завідомо непомірною для нього. Із врахуванням усіх обставин на думку слідчого судді саме застава у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень. відповідатиме вимогам ч.4 ст. 183.
Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 2, 22, 28, 94, 177, 178, 183, 309 КПК України слідчий суддя, -
постановив:
Клопотання задовільнити.

ОСОБА_4 обрати та застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк два місяці до 30 вересня 2020 року., який рахувати з моменту взяття під варту, 01 серпня 2020 року в 18 год. 10 хв.

ОСОБА_4 визначити заставу в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень.

Після внесення застави ОСОБА_4 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покласти обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк до 30 вересня 2020 року.

ОСОБА_4 роз`яснити, що у випадку не виконання покладених обов`язків внесена застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 30 вересня 2020 року в 18 год. 10 хв.

Копію ухвали негайно вручити сторонам та надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1