Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/605/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2020 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.08.2020 року. Умови внесення раніше визначеної застави обвинуваченому ОСОБА_7 у розмірі 1057200 грн. залишено без змін.

Цією ж ухвалою стосовно ОСОБА_8 , продовжено дію запобіжного заходу на 60 днів, тобто до 20.08.2020 року, щодо якого рішення суду не оскаржено.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.08.2020 року. Умови внесення раніше визначеної застави обвинуваченому ОСОБА_7 у розмірі 1057200 грн. залишено без змін.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні за попередньою змовою групою осіб 32 епізодів тяжких корисливих злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.
За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб завдано майнову шкоду на загальну суму понад 2900000 грн..
Обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висунуто у вчиненні злочинів в іншому регіоні, значно віддаленому від місця їх реєстрації та проживання.
ОСОБА_7 постійного місця проживання у м. Кропивницькому за місцем судового розгляду та здійснення кримінального провадження не мають. Обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працював та не мав офіційних доходів, останній раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, серед яких особливо тяжкі злочини, за які відбував покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією всього майна. У кримінальному провадженні не допитано низку потерпілих, свідків, не досліджено усі речові та письмові докази.
Не погоджуючись з рішенням суду захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 червня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування вимог посилається на те, що прокурор, згідно із ч. 2 ст. 331 КПК продовження строку дії запобіжного заходу (тримання під вартою, в даному випадку) відбувається за правилами глави 18 КПК, за правилами обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування.
Згідно зі статтями 183, 184 КПК прокурор мав письмово заявити своє клопотання відносно кожного з обвинувачених окремо, вказавши на ризики, які наявні на 22.06.2020 р. та довести ці ризики. Клопотання письмово не подавалося, захист позбавлений права ознайомитись з клопотанням та подати мотивовані заперечення. Захисник ОСОБА_10 заявляв в засіданні про неможливість суду розглядати дане усне клопотання прокурора, заявлене із суттєвими порушеннями КПК, але суд не відреагував на дану заяву та не описав це в своїй ухвалі. Натомість, суд в ухвалі вказує, що обидва обвинувачені можуть переховуватись від суду, впливати на учасників провадження, вчинити новий злочин. Хоча КПК вимагає персоніфікованого підходу до кожного з обвинувачених. Також в ухвалі суд вказує, що Шульцеви обвинувачуються у вчиненні 32 злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 8 років. Це не відповідає дійсності, адже обвинуваченим інкримінується вчинення 31 злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК, за яке покарання - від 3 до 6 років позбавлення волі, і 1 злочин передбачений ч. 4 ст.185 КК, за яке покарання - від 5 до 8 років позбавлення волі. І за даним епізодом частини 4 ст.185 КК за більш як 2 роки не доведено ані провину обвинувачених, ані суму матеріальних збитків. Наступне, на що вказує суд, загальна сума завданих збитків - 2900000 грн., що за більш як 2 роки судового розгляду не знайшло свого підтвердження. Розслідування у кримінальному провадженні триває понад два роки, більшість процесуальних дій вже проведено, тому немає жодної необхідності в ізоляції обвинувачених від суспільства. Обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки. Мають позитивні характеристики за місцем мешкання характеризується виключно з позитивної сторони. Під час розгляду аналогічного «усного» клопотання прокурора про застосування до обвинувачених запобіжного заходу Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було прийнято рішення про відмову у його задоволенні. Прокурором у судовому засіданні не доведено, що на даний час існують достатні підстави вважати, що такі заходи необхідні для припинення або запобігання протиправній поведінці обвинувачених, які, перебуваючи на посаді, можуть знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для судового розгляду кримінального провадження, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не доведено існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Кіровського суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження №0005160 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 України, які є корисливими умисним тяжкими злочинами.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, покарання за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, не працює, не має постійного джерела доходу, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які викривають його у даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні нових злочинів проти власності, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 тримання під вартою, як про це просить апелянт. Наявність місця проживання та позитивну характеристику, з огляду на викладені обставини, не мали істотного стримуючого впливу на поведінку обвинуваченого у минулому.

Не може колегія суддів погодитись й з мотивами апеляційної скарги з приводу порушеного права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора розглядалось у присутності обвинуваченого та його захисника і при цьому прокурором оголошувались мотиви клопотання, на що сторона захисту наводила свої заперечення.
Інші посилання сторони захисту були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2020 року, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.08.2020 року. Залишено без змін умови внесення раніше визначеної застави обвинуваченому ОСОБА_7 у розмірі 1057200 грн. залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4