Справа №592/6175/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/74/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/6175/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2020 року, в якій він просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити. Перекваліфікувати дії його підзахисного з ч.4 ст.296 КК України на ч.1 ст.126 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрити.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком згідно ч.5 ст.128 КПК України, ст.206 ЦПК України прийнято відмову потерпілої ОСОБА_9 від цивільного позову.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що надані та досліджені судом докази не доводять вчинення обвинуваченим дій, які йому інкримінуються. Так, вказує на відсутність в діях ОСОБА_7 хуліганського мотиву, як обов`язкової ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК України, зазначаючи при цьому, що розвиток подій, а саме раптова і швидкоплинна ситуація близько 2 хв., в результаті якої обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_9 два удари по спині ручкою складної коси, яку він придбав напередодні подій, що відбулися і не встиг довезти до села, самостійне їх припинення, свідчать про те, що мотивом вчиненого було бажання його підзахисного помститись потерпілій, яке виникло раптово через її «неправильну» поведінку під час перетинання проїзної частини дороги і можливих негативних наслідків, а не хуліганські спонукання. В результаті такої поведінки потерпілої, яку як зазначає захисник, обвинувачений розцінив для себе як неправомірну, враховуючи, що при цьому мали місце образливі вислови на адресу один одного, за твердженнями апелянта, ОСОБА_7 втратив контроль над своїми негативними емоціями, і як наслідок наздогнавши ОСОБА_9 , наніс їй декілька ударів ручкою складної коси по спині, завдавши їй фізичний біль, без спричинення тілесних ушкоджень. На думку захисника ОСОБА_6 , такі протиправні дії обвинуваченого були спрямовані на конкретну особу, охоплювали заподіяння шкоди конкретній особі - потерпілій і не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, не зачіпали важливі інтереси, не супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, що, на переконання захисника, виключає кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 як хуліганство. З огляду на встановлені судом фактичні обставини провадження вважає, що суд неправильно кваліфікував дії його підзахисного як хуліганство. Щодо наявності такої кваліфікуючої ознаки як «вчинення хуліганства із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень», то, на переконання адвоката ОСОБА_6 , в ході досудового розслідування та судового розгляду не було доведено, що ручна коса була приготовлена заздалегідь, а також наявності у обвинуваченого мети підготовки такого предмету для нанесення тілесних ушкоджень. Іншої кваліфікуючої ознаки, які дають підстави для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України органами досудового розслідування не пред`являлося. Тому, вважає необгрунтованим висновок суду з приводу того, що ручна складна коса, якою ОСОБА_7 наніс удари потерпілій є предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки внесення будь-яких конструктивних змін, які б свідчили про спеціальне її пристосування, матеріалами провадження не підтверджено. На переконання апелянта, за встановлених обставин, дії його підзахисного містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Зауважує, що свою винуватість у побитті потерпілої його підзахисний визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, шкодує, просив вибачення, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину та матір, яка є пенсіонером, за якою потрібен догляд. Дані обставини, на переконання захисника, дають підстави для призначення ОСОБА_7 за ч.1 ст.126 КК України покарання у виді штрафу, а враховуючи те, що злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, який було вчинено 01.03.2017, то його підзахисний підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.

За вироком суду, ОСОБА_7 , 01.03.2017 року близько 08 год. 45 хв., керуючи автомобілем Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись на великій швидкості по вул. Юрія Ветрова в сторону просп. Курський в м. Суми, частими звуковими сигналами автомобіля виражав своє невдоволення жінкам, які переходили в цей час дорогу в районі адміністрації будівлі Сумської митниці ДФС за адресою: м. Суми, вул. Юрія Ветрова, 24 та навмисно звернув у їх бік автомобілем, тим самим налякав жінок, що виразилось у переживанні та страху за своє життя. Не припиняючи свої зухвалі дії, ОСОБА_7 зупинив автомобіль біля жінок, розуміючи, що перебуває у громадському місці в присутності сторонніх осіб, діючи умисно, зухвало, використовуючи факт того, що жінки переходили дорогу не на пішохідному переходу, як незначний привід для вчинення хуліганства, безпідставно, вживаючи нецензурну лексику, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до загальноприйнятих у суспільстві норм поведінки, прагнучи до самовиразу себе в насильстві над іншими, дістав із салону автомобіля металевий предмет у вигляді труби, що складається з руків`я та розкладного леза на одному кінці, схожий на ручну косу, який був заздалегідь заготовлений ним для нанесення тілесних ушкоджень та побіг у сторону жінок, тримаючи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень - предмет, схожий на ручну косу у правій руці. Замахуючись зверху наніс ним два удари по спині ОСОБА_9 , яка не встигла втекти від нього, тим самим завдав їй фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді: «ЗТК. Забій грудної клітки справа». Хуліганські, протиправні дії ОСОБА_7 тривали близько 2 хвилин, після чого він повернувся до автомобіля та на великий швидкості поїхав з місця вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , на підтримку поданої захисником апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині того, що протиправні дії його підзахисного, які полягали у нанесенні потерпілій ОСОБА_9 ударів по спині ручною косою були спрямовані на конкретну особу, охоплювали заподіяння шкоди конкретній особі - потерпілій і не були спрямовані на грубе порушення громадського порядку, не зачіпали важливі інтереси, не супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, що, на переконання захисника, виключає кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 як хуліганство, колегія суддів вважає такі необгрунтованими з огляду на таке.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції свою винуватість визнавав частково, не заперечував, що вчинив хуліганські дії відносно потерпілої ОСОБА_9 , однак не погодився з кваліфікацією його дій за ч.4 ст.296 КК України, а саме у застосуванні заздалегідь заготовленого предмета ручної коси. При цьому, пояснив, що 01 березня 2017 року приблизно 08 год.45 хв., керуючи автомобілем Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 рухався по вул. Юрія Ветрова у м. Суми у напрямок проспекту Курського і побачив, що у районі адміністративної будівлі Сумської ДФС переходили проїжджу дорогу 5-8 жінок поза межами пішохідного переходу і коли він почав сигналити, вони навіть не реагували. Він злякався, що міг когось з них переїхати і, перебуваючи в стані афекту, різко загальмував, зупинив автомобіль, вибіг до жінок та почав кричати, але жінки стали ще і сперечатися, тоді він дістав з автомобілю ручну косу, яка у нього знаходилася у салоні автомобіля і наніс рукояткою коси по спині удари потерпілій ОСОБА_9 , стверджуючи, що ручну косу він придбав напередодні у магазині для сільськогосподарських потреб, до села не встиг довезти, тому вона так і залишалася в машині, наміру придбавати дану косу для нанесення будь-кому тілесних ушкоджень не мав.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та доводи захисника ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі про відсутність в діях його підзахисного хуліганського мотиву, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, з заяви про вчинення злочину, яка подана в день вчинення хуліганських дій вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 повідомила про спричинення їй тілесних ушкоджень невідомим чоловіком невідомим предметом з металу. Дані пояснення потерпіла ОСОБА_7 підтвердила в ході допиту у суді першої інстанції та показала, що вона 01.03.2017 разом зі своїми колегами на маршрутному таксі доїхала до роботи адмінстративної будівлі Сумської митниці ДФС за адресою: м. Суми, вул. Юрія Ветрова, 24. Після виходу з маршрутного таксі, впевнившись, що транспорту не було, почали переходити проїжджу частину дороги на іншу сторону не на пішохідному переході. Коли вже закінчували переходити дорогу, почули часті гучні звукові сигнали автомобіля та побачили, що на великій швидкості мчить автомобіль Skoda Octavia, сріблястого кольору, який різко загальмував і перегородив їм дорогу, хоча міг їх і об`їхати. Звідти вибіг водій та з нецензурною лайкою і погрозами вбити почав бігти у їх сторону. Злякавшись, всі стали бігти, і вона в тому числі, знаходячись до нього спиною, але не встигла втекти. Вона відчула як наздогнавши її, обвинувачений наніс предметом, схожим на ручну косу, який тримав у руці, декілька ударів по спині. Не змогла утриматися на ногах, впала на коліна, похилилася та досягла бетонної огорожі. Після цього водій повернувся до автомобіля та від`їхав в сторону. Через хвилин 5 підійшла дівчина - пасажир та почала вмовляти не телефонувати до поліції, а вирішити справу мирно, але вона почувала себе погано, звернулася до лікарні, де було зафіксовано забій грудної клітини і довгий час відчувала фізичний біль.

Допитані у суді свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , очевидці таких протиправних дій обвинуваченого, підтвердили пояснення, надані потерпілою та показали, що коли вони разом з потерпілою закінчували переходити проїжджу частину дороги, біля них різко загальмував автомобіль і водій кинувся бігти до них, кричав, при цьому у нього в руках був предмет схожий на маленьку косу, який він дістав з автомобіля та тупою частиною якої декілька разів вдарив в область спини потерпілу, після чого сів в автомобіль та від`їхав в сторону, а до них підійшла дівчина, яка разом з обвинуваченим сиділа у авто та просила не телефонувати до поліції.

Потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_15 в ході слідчих експериментів детально показали спосіб та механізм завдання ударів тупою частиною коси обвинуваченим (а.к.п.156- 159, т.1), що фактично не заперечується і самим обвинуваченим.

З наявного в матеріалах провадження висновку експерта № 477 від 04.05.2017 вбачається, що на момент огляду судово-медичним експертом у ОСОБА_9 видимих тілесних ушкоджень не виявлено. При огляді нейрохірургом СОКЛ 01.03.2017 о 15-40 год. встановлений діагноз: «Ушиб грудної клетки справа. Ситуационная реакція. Астено-цефалгический синдром. Даних за нейрохирургическую патологию нет». При огляді лекарем торакальним хірургом СОКЛ 01.03.2017 о 11-50 год. встановлений діагноз: «ЗТГК. Забій грудної клітки зправа». У зв`язку з відсутністю тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 при огляді судово-медичним експертом, встановлений діагноз: «ЗТГК. Забій грудної клітки зправа» не підтверджені об`єктивними даними (відсутній опис зовнішніх тілесних пошкоджень та клінічних прояв забою) і при оцінці тяжкості тілесних пошкоджень не враховується, згідно п.4.6 «Правил судово-медичного визначення тяжкості ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ від 17.01.1995 року (а.к.п.148, т.1).

Аналізуючи висновок судово-медичної експертизи в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що на момент огляду судово медичним експертом, він не зміг оцінити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень з огляду на відсутність у потерпілої ОСОБА_9 видимих тілесних ушкоджень, що пояснюється часом проведення самої експертизи (майже через півтора місяці після подій, які відбулися). Разом з тим, експертом були взяті до уваги висновки інших лікарів - нейрохірурга та торакального хірурга СОКЛ, які 01.03.2017 об 11-50 год. встановили діагноз: «ЗТГК. Забій грудної клітки зправа» та цього ж дня, о 15.40 год. встановили діагноз: «Ушиб грудної клетки справа. Ситуационная реакція. Астено-цефалгический синдром. Даних за нейрохирургическую патологию нет». При цьому, станом на 01.03.2017 торакальним хіріргом зазначено: Об`єктивно: пальпаторно болючість в ділянці II-9 ребер зправа по парастеральній та лопаточній лінії та встановлено діагноз: «ЗТГК. Забій грудної клітки зправа» (а.к.п. 236 т.1), а тому доводи захисника ОСОБА_6 в тій частині, що його підзахисний наніс потерпілій декілька ударів ручкою складної коси по спині, завдавши їй лише фізичного болю, без спричинення тілесних ушкоджень не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Не було надано доказів на спростування висновків суду в цій частині і в ході апеляційного перегляду.

Також колегія суддів звертає увагу, що встановлені судом фактичні обставини, у тому числі й на підставі показань самого обвинуваченого, свідчать про наявність в його діях хуліганського мотиву.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст.296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного, дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. При цьому, зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Як вбачається з показів обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підставою для вчинення насильницьких дій у громадському місці щодо потерпілої став незначний привід, а саме дії жінок (5-8 осіб), які переходили проїжджу частину у неналежному місці, і, за позицією сторони захисту, не реагували на сигнал автомобілю. Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до потерпілої, оскільки потерпіла разом з іншими жінками чинила дії, які були розцінені обвинуваченим як неправомірні, погрози зі сторони обвинуваченого були також адресовані в сторону всіх жінок, а не конкретно потерпілої ОСОБА_9 , як про це зазначає захисник в поданій апеляційній скарзі. Крім цього, всупереч тверджень захисника ОСОБА_6 , не тільки потерпіла, але і інші жінки висловлювали незадоволення такою поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 . До того ж, як вбачається з показів свідка ОСОБА_13 потерпіла ОСОБА_9 йшла останньою з них, що логічно пояснює ті події, які відбулися.

Наведені обставини, відсутність будь яких неприязних відносин, конфліктів у обвинуваченого безпосередньо із потерпілою, вказують на хуліганський мотив його дій.

За таких обставин, аналізуючи зазначені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, була повністю доведена в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, факт вчинення таких дій обвинуваченим із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, не був підтверджений жодними доказами, а тому дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.4 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України, зважаючи на наступне.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч.4 ст.296 КК України передбачено, що відповідальність за дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті настає, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Враховуючи кваліфікацію органом досудового розслідування дій обвинуваченого за ч.4 ст.296 КК України, в даному кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягало вирішення питання про те, чи була ручна коса, якою обвинувачений ОСОБА_7 наніс удари потерпілій заздалегідь заготовленою для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22 грудня 2006 року № 10 та практику Верховного Суду, зокрема, у справі 749/1092/16-к, викладену у постанові від 12 березня 2019 року про те, що спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не були встановлені фактичні обставини про те, що обвинувачений заздалегідь заготовив ручну косу в якості предмета для нанесення тілесних ушкоджень.

Сам по собі факт того, що в автомобілі обвинуваченого ОСОБА_7 знаходилася ручна коса, яку він в ході сварки з жінками дістав з авто та наздогнавши їх наніс потерпілій ударів нею не свідчить, що вона була заготовлена ним в якості предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини не були встановлені й органом досудового розслідування, а тому висновки суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_7 наявна така кваліфікуюча ознака, передбачена ч.4 ст.296 КК України є необгрунтованими.

З огляду на вищевикладене, на думку колегії суддів, районний суд прийшов до поспішного висновку, зазначивши в своєму рішенні, що ручна коса, якою ОСОБА_7 наніс удари потерпілій ОСОБА_9 є заздалегідь заготовленим предметом для нанесення тілесних ушкоджень. Інші кваліфікуючі ознаки, які дають підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.294 КК України органами досудового слідства обвинуваченому не висувалися.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку із перекваліфікацією його дій, колегія суддів, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України станом на час апеляційного перегляду є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має матір-пенсіонерку ОСОБА_16 , яка потребує стороннього догляду, що підтверджується випискою із її медичної картки (а.к.п. 135, т.1), а також неповнолітнього сина ОСОБА_17 . Також колегія суддів враховує думку потерпілої, яка відмовилася від поданого цивільного позову, висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі або обмеження волі (а.к.п.39-41, т.1). Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.296 КК України у виді арешту.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, і буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

Разом з тим, за змістом п.1 ч.2 ст.284, ст.ст. 285, 286, 417 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Положеннями ч.5 ст.74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Виходячи із встановленої ст.12 КК України класифікації в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України є кримінальним проступком.

Вчинення обвинуваченим хуліганських дій, в результаті яких потерпілій ОСОБА_9 було завдано фізичного болю та тілесних ушкоджень мало місце 01.03.2017.

На даний час вирок відносно нього не набрав законної сили, а з часу вчинення проступку за ч.1 ст.296 КК України минуло більше трьох років. За таких умов, наявні усі передбачені ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України підстави для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, а справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284, ст.ст. 285, 417 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України та призначити покарання за цим законом у виді 6 місяців арешту.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрити.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка утримується під вартою в той самий строк, з дня отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4