У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2020 рокуСправа № 634/878/17 Провадження № 1-кп/634/21/20

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції між ДУ «Дергачівська ВК (№109)» та Сахновщинським районним судом Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-
встановив:

До Сахновщинського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000108 від 23.04.2017 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши надані суду матеріали, вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Суд зазначає, що пред`явлене обвинувачення повинно бути конкретним. Пред`явлення неконкретного обвинувачення є порушенням права особи на захист, так як захищатися від неконкретного обвинувачення не можливо.
Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.
Згідно ч.1 ст. 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.
Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.
Змінити обвинувачення прокурор має право в ході судового розгляду, але якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа ( ст. 338 КПК України).
Завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним і абсолютним правом обвинуваченого. Недотримання цих принципів нівелює засади кримінального провадження, визначені ст. 7 КПК України, а тому є неприпустимим.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин при наступних обставинах, 22.04.2017 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в потягу, що рухався у напрямку Лозова-Полтава, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом послухати музику, отримав від малознайомого ОСОБА_6 належний останньому б/в мобільний телефон SAMSUNG SM-G 350 E, чорного кольору, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 2459 від 31.05.2017 року, проведеної експертом товарознавцем Харківського ХДЕКЦ МВС України, становить 375 грн. 00 коп. Далі, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, не маючи наміру повертати даний мобільний телефон власнику ОСОБА_6 , слухаючи музику на вказаному телефоні, вийшов до тамбуру потяга, та зійшов з потяга на зупинці ст. 136 км. с. Сахновщина Харківської області, після чого з місця кримінального правопорушення зник, скориставшись викраденим на власний розсуд. Внаслідок проиправних дій, ОСОБА_6 спричинено матеріальний збиток на сму 375 грн.
При цьому дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як шахрайство, вчинене повторно.
Більшість норм Особливої частини Кримінального кодексу України встановлює кримінальну відповідальність за окремі види злочину, їх структура характеризується однорідністю складових елементів; у них чітко визначені диспозиція і санкція.
Диспозицією називається частина норми Особливої частини, в якій визначається злочинне діяння.
Так, у ст. 190 "Шахрайство" наводиться визначення шахрайства як заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Так, дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікофано за ч. 2 ст. 190 КК України як шахрайство із кваліфікуючою ознакою повторності.
Отже, у цьому випадку, формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України як «шахрайство, вчинене повторно» є неконкретним, оскільки не сформульовано ознаки об`єктивної сторони шахрайства і спосіб скоєння.
Такий недолік обвинувального акту виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі.
Зміна обвинувачення у ході судового слідства порушує права обвинуваченого на захист від неконкретного обвинувачення, на визначений чинним КПК України порядок судового розгляду, оскільки після оголошення обвинувачення головуючий повинен роз`яснити суть обвинувачення, яке пред`явлено, і яке органом досудового слідствау цьому випадку не сформульоване за диспозицією статті.
У п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 30.05.2008 року «Про практику застосування кримінально-процесуального законодавства при попередньому розгляді кримінальних справ у судах першої інстанції», з наступними змінами, зазначено, що істотними порушеннями при складанні обвинувального висновку необхідно вважати такі порушення вимог, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі. Такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному висновку містяться положення, які суперечать один одному, звинувачення, викладене в обвинувальному висновку, є неконкретним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленимКПК України, а тому у відповідності до п.3 ч.3ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд,-

ухвалив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000108 від 23.04.2017 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, повернути прокурору.
Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: