Дата документу 15.07.2020 Справа № 337/3327/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/3327/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/522/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 15 липня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норільськ Красноярського краю, громадянина України, не маючого місця реєстрації та постійного місця проживання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

14.07.2019 року, приблизно о 08 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись в продуктовому магазині «Траш», розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рубана, буд. 27, діючи повторно, таємно, заволодів 4 банками "Nutella" вартістю І00 грв. 30 коп. з ПДВ кожна, на загальну суму 401 грн. 20 коп. з ПДВ, що складає 334 грн. 33 коп. без ПДВ, які сховав у свій рюкзак та пройшов повз касову зону, не розрахувавшись за даний товар, покинув приміщення магазину.
Незаконні дії ОСОБА_7 були виявлені охоронцем магазину, який намагаючись зупинити ОСОБА_7 та припинити його незаконні дії,став висувати вимоги зупинитися та повернутися до магазину. ОСОБА_7 , розуміючи, що його незаконні дії по крадіжці товару виявлені сторонньою особою, на вимогу охоронця про припинення дій не прореагував, викрадений товар не повернув, а продовжуючи свій злочинний намір, діючи відкрито, утримуючи, викрадений товар, став бігти від охоронця в бік житлового будинку АДРЕСА_1 .
Проте свій злочинний намір ОСОБА_7 до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий біля арки житлового буд. АДРЕСА_1 , приблизно о 08г.43 хв. 14.07.2019р., переслідуючим його охоронцем магазину.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 14 липня 2019 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком в частині кваліфікації його дій, оскільки вважає, що вчинив не грабіж, а закінчений замах на крадіжку, та в частині призначеного покарання внаслідок суворості.

Зазначає, що викрадене майно він повернув добровільно, тому шкода не завдана.

Крім того, вказує, що заявлені свідки не були допитані судом, внаслідок чого повна картина вчиненого ним злочину не була освітлена, що в подальшому призвело до неправомірного рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, з урахуванням відсутності клопотання про особисту участь обвинуваченого у судовому засіданні, питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, а також відсутності клопотань захисника про відкладення судового засідання, апеляційний суд у відповідності до ч.4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши про вірність кваліфікації дій ОСОБА_7 . Просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та закріпленої ст. 22 КПК України загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги, обвинувачений оспорює кваліфікація його дій, вважає, що він вчинив крадіжку.

Проте, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у закінченому замаху на грабіж (відкрите викрадення чужого майна), вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він вчинив саме крадіжку, а не грабіж, та надані показання в суді першої інстанції стосовно того, що він таємно з магазину викрав 4 банки "Nutella», поклав їх до рюкзака та безперешкодно залишив приміщення магазину, лише після чого почав тікати, відбіг за будинки, де зупинившись, побачив, як до нього підбіг охоронець, якому він передав викрадене майно, вина останнього у вчиненні саме закінченого замаху на грабіж, як обґрунтовано зазначено у вироку суду першої інстанції, підтверджується сукупністю досліджених доказів.

Так, за показаннями свідка ОСОБА_9 , який працював менеджером у продуктовому магазині «Траш» за адресою : м.Запоріжжя вул. Рубана 27, де перебуваючи на робочому місці, почув звук сигналу противокрадіжного обладнання та побачив молодого чоловіка з рюкзаком за спиною, який прискорив ходу та почав утікати з приміщення магазину. Він одразу вибіг за ним на вулицю та кричав на адресу грабіжника: «Стій». Кричав голосно, що люди, які були на протилежній стороні, обернулися на його голос, однак обвинувачений не відреагував, а продовжив втечу. Він переслідував його не зупиняючись, коли наздогнав обвинуваченого, останній одразу сказав, що викрав дві банки шоколадної пасти «Nutella» які віддав. На пропозицію повернутися до магазину, почав чинити опір. Йому довелося доставити обвинуваченого до магазину, до них приєднався покупець, між ним та обвинуваченим почалася сварка, обвинувачений оскорбив покупця, той наніс у відповідь йому удар по обличчю. Під час сварки у обвинуваченого впав рюкзак, тоді з`ясувалося, що він викрав не дві, а чотири банки шоколадної пасти, після чого він викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_9 стверджував, що він кричав чоловіку голосно, інші люди, які були на протилежній стороні, обернулися на його голос.

Покази свідка ОСОБА_9 узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що, патрулювавши разом з ОСОБА_11 на території Хортицького району, отримав виклик, що у магазині «Траш», що розташований по вул. Рубана затримали крадія, коли вони приїхали, то побачили, як охоронець ОСОБА_9 затримав крадія, який назвався ОСОБА_7 , який пояснив, що викрав для власного споживання чотири банки шоколадної пасти «Nutella».

Отже сукупність досліджених показів засвідчують викрадення ОСОБА_7 з магазину певного товару, його викриття працівником магазину та подальше здійснення обвинуваченим дій відкритого характеру щодо викрадення майна, вчинення опору.

Самі обставини затримання обвинуваченого, який будучи викритим свідком ОСОБА_9 , його намагання зникнути із викраденим (втікав), не реагуючи на вимогу зупинитися, засвідчує правильність висновку суду щодо вчинення обвинуваченим саме закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Також в судовому засіданні суду першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 359 КПК України відтворено відеозапис з відеозаписи з камер відеоспостереження, що були встановлені в приміщенні магазину «Траш», що розташований у м. Запоріжжі по вул. Рубана, 27 за період часу з 8-00 год до 9-30 год. 14 липня 2019 року. Зазначені відеозаписи були відтворені у судовому засіданні. З оглянутих відофайлів вбачається, як об 7-33 год. у приміщення магазину зайшов ОСОБА_7 , одягнутий у чорні шорти, футболку, кросівки та червону кепку, який має при собі рюкзак, направився до полиці, звідки узяв чотири банки з пастою «Nutella». Об 7-48 год ОСОБА_7 проходить повз касову зону, а потім через противокрадіжне обладнання, пройшовши через яке прискорює свою ходу та майже вибігає з магазину, в цей час з торгової зали одразу вибігає свідок ОСОБА_9 , який біжить в напрямку ОСОБА_7 . Через певний проміжок часу свідок ОСОБА_9 та затриманий ним ОСОБА_7 повертаються до приміщення магазину. При перегляді зазначених відео файлів також було встановлено, що під час викрадення обвинуваченим майна в торгівельному приміщені перебувають інші сторонні особи, які здійснюють покупки.

Зміст відеозапису повністю узгоджується із поясненнями свідка ОСОБА_9 .

Окрім наведених доказів вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом першої інстанції, а саме:

протоколом огляду місця події від 14 липня 2019 року, згідно якого встановлена наявність в магазині «ТРАШ», що розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Рубана, 27, камер відеоспостереження та виявлено чоловіка, одягнутого у чорні шорти, футболку, кросівки та червону кепку, який має при собі рюкзак. Зазначений чоловік представився як ОСОБА_7 , біля нього в коробці виявлено чотири банки з пастою «Nutella». ОСОБА_7 пояснив, що узяв ці чотири банки з полиці у магазині та не розрахувавшись за них, пройшов через касову зону, після чого був зупинений співпрацівником магазину;
довідкою про вартість пасти з какао «Nutella», становить, без урахування ПДВ 83,58 грн. за одиницю, загальна вартість викраденого товару становить 334,30 грн. без урахування ПДВ.

Оцінюючи наведені у вироку докази з точки належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що своїми діями, пов`язаними із закінченим замахом на відкрите заволодіння 4 банками "Nutella" із магазину «Траш», ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України, оскільки, дослідженими під час судового розгляду доказами, було встановлено, що це було замахом на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, враховуючи те, що обвинувачений раніше вчинив злочини, передбачені ст. 185, 190 КК України.

При цьому, враховуючи конкретні обставини, за яких ОСОБА_7 заволодів 4 банками "Nutella", які були встановлені під час судового розгляду та наведені у вироку, суд першої інстанції, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України, обґрунтовано керувався роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», в яких зазначається про те, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював свідок характер вчинюваних винною особою дій.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Таким чином, незважаючи на доводи, наведені в апеляційній скарзі, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_9 і зробив правильний висновок про те, що обвинувачений здійснив закінчений замах на грабіж, усвідомлюючи відкритий характер своїх дій.

Доводи обвинуваченого стосовно того, що не були допитані заявлені свідки, що було предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки від допиту свідка сторони обвинувачення ОСОБА_12 прокурор відмовився, проти чого не заперечувала сторона захисту, що підтверджується аудіо записом судового засідання від 20.11.2020 року (а.п. 152-154).

Стосовно повторного допиту свідка ОСОБА_9 , місцевий суд обґрунтовано на підставі вимог п.14 ст. 352 КПК України відмовив обвинуваченому в цьому, оскільки ОСОБА_7 не навів переконливих мотивів для повторного допиту даного свідка.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для зміни вироку через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки діям останнього дана правильна правова кваліфікація за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України.

Відносно судового рішення в частині виду та строку покарання, призначеного ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, що відноситься згідно зі ст. 12 КК України до категорії тяжких кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше був засуджений за аналогічні кримінальні правопорушення, відбував покарання в місцях позбавлення волі, не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, на спецобліках не перебуває, відсутнє постійне місця проживання та реєстрації, не одружений, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення після спливу незначного часу (два місяці) після звільнення з місць позбавлення волі, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку призначити реальне покарання у вигляді позбавлення волі, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження ним вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, необхідно зазначити, що суд призначив мінімальне покарання, визначене санкцією інкримінованого кримінального правопорушення.

Отже місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі, або ж у протилежному випадку не буде досягнуто мети покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає вимогам ст.ст. 65-67 КК України, воно є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає принципу індивідуалізації покарання, а тому підстав для пом`якшення покарання відсутні.

Посилання обвинуваченого щодо відсутності завданої шкоди, оскільки викрадене майно добровільно повернуто не є достатньо переконливими обставиною для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України та можливість пом`якшити призначене покарання або призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленою наведеною нормою.

Будь-яких обставин, які б можна було віднести на користь застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69, 75 КК України апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює визнання доводів обвинуваченого як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4