ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3492/20 Справа № 193/1214/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, продовжено на 60 днів, по 19 грудня 2020 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що з огляду на особу ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, й за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та те, що в провадженні необхідно дослідити матеріали справи, у зв`язку чим, може виникнутине обхідність повторного допиту свідків, які приймали участь на досудовому розслідуванні, що неможливо до спливу строку дії запобіжного заходу, тому дійшов до висновку, що обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який - цілодобовий домашній арешт.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю, невмотивованістю та необгрунтованістю судового рішення. Так захисник вказує, що як прокурор у своєму клопотанні, так і суд в оскаржуваній ухвалі належним чином не обгрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існують до теперішнього часу з моменту обрання запобіжного заходу, в той час, як вже було допитано всіх свідків, досліджено письмові докази та наразі триває стадія дослідження відеоматеріалів. При цьому, захисник звертає увагу на тривалість застосування такого виду запобіжного заходу, який продовжується з середини квітня 2017 року до цього часу. Окрім того, захисник вказує, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, тому вважає, що слід застосувати більш м`який запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 21 жовтня 2020 року, судом першої інстанції було розглянуто, зокрема, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, та за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, особу обвинуваченого, щодо якого на розгляді в суді першої інстанції перебуває ще одне кримінальне провадження, а також, те, що судом у цьому провадженні ще не досліджено докази в повному обсязі, та існує ймовірність виникнення необхідності повторного допиту свідків у провадженні. За таких умов суд дійшов висновку, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, не припинили існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 й доводи обвинуваченого та захисника про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Разом із цим, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки наявні у матеріалах проавдження докази ці обставини беззаперечно підтверджують.
Отже з огляду на викладене, та те, що на цей час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, а наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу або незастосування його взагалі.
Твердження захисника в скарзі, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд також враховує й посилання захисника на значну тривалість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . Однак, з огляду на критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 28 КПК України, практику Європейського Суду з прав людини, а саме рішення ЄСПЛ у справі W. vs. Switzerland де вказано, що питання розумності знаходження обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися у кожній справі відповідно до її специфічних рис, а тривале тримання під вартою може бути виправданим, лише тоді, коли є специфічні ознаки суспільного інтересу, який незважаючи на презумцію винуватості, переважає правило поваги до свободи особи колегія суддів, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості злочину, в якому він обвинувачується й існуючий суспільний інтерес, вважає виправданим продовження застосування до обвинуваченого у цьому конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилання захисника на наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, хоча і мають місце, але не можуть бути вирішальними при продовженні запобіжного заходу, з урахуванням того, що обвинувачений, відповідно до характеристики, ніде не навчається і не працює, за місцем реєстрації не проживає, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, й вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були предметом дослідження суду при продовженні ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження і врахував при цьому практику ЄСПЛ.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4