КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2437/2020 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року у кримінальному провадженні №0006798стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , громадянина України, який народився в Російській Федерації ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року продовжено тримання під ватрою обвинуваченого ОСОБА_8 до 28 липня 2020 року включно.

Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого багатоепізодного злочинів, за які у разі визнання винуватим за пред`явленим обвинуваченням, може бути призначено покарання до дванадцяти років позбавлення волі. Врахував суд і дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що ОСОБА_8 оголошувався в розшук, отже дійшов висновку, що залишається актуальним ризик ухилення обвинуваченого від суду, а матеріали провадження не містять відомостей про стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Як вважає захисник, судове рішення є безпідставним, необґрунтованим та невмотивованим, воно ухвалено з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства та ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з порушенням права на свободу (презумпція невинуватості).

На обґрунтування своєї позиції зазначає, що суд під час розгляду питання щодо продовження строку тримання під вартою не виконав вимог КПК України, врахував лише пояснення прокурора, в яких не було викладу фактичних обставин, що свідчать про наявність або зміну ризиків, які існували раніше. Прокурор не вказав на конкретні докази і не надав їх суду, хоча оцінка та врахування їх вагомості суттєво впливає на прийняття відповідного рішення судом та є обов`язком прокурора. Разом із цим, суд безпідставно залишив поза увагою заперечення сторони захисту щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а також твердження щодо відсутності ризиків, які ґрунтуються на тому, що в обвинуваченого є постійне місця проживання в місті Києві та сталі соціальні зв`язки (дружина, дитина, матір), він не має судимостей та позитивно характеризується, отже відсутня необхідність надалі тримати його під вартою та є можливість застосувати до нього домашній арешт і надати право внесення застави в прийнятному для обвинуваченого розмірі. Проте суд безпідставно не зважив на доводи сторони захисту, прийняв однобічну позицію та упереджено став на сторону державного обвинувачення.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що розшук обвинуваченого ОСОБА_8 був фіктивним, оголошувався по сфабрикованим слідством документам, а сам обвинувачений, маючи змогу покинути країну, продовжив жити звичайним життям та не змінював ні адресу проживання, ні номер телефону. До того ж досліджені судом докази не вказують на вчинення обвинуваченим злочину і на даний час він є потерпілим в іншому кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Водночас ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів провадження, Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд першої інстанції при вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, врахувавши тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що ОСОБА_8 перебував у розшуку, визнав наявність високої ймовірності переховування ОСОБА_8 від суду, тому дійшов висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя та постановив ухвалу про продовження тримання ОСОБА_8 під вартою.

З таким рішенням суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а також тяжкість покарання, яка ОСОБА_8 загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого в сукупності з відомостями щодо його перебування в розшуку, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою. Отже цілком вмотивованим є висновок суду першої інстанції про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

При цьому колегія суддів бере до увагу, що відомості про те, що від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою зменшився ризик, який врахував суд, у провадженні відсутні.

Доводи захисника, які він пов`язує з недоведеністю, на його думку, висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, не заслуговують на увагу та не досліджуються колегією суддів.

Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом із тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та з урахуванням обставин, передбачених пунктами 2 - 12 ч. 1 ст. 178 КПК України, оцінити ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Що стосується законності розшуку ОСОБА_8 , то це питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягає з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду. А наявні у провадженні дані про особу ОСОБА_8 , на які посилається захисник і які, на його думку, не взяті судом до уваги, не можуть бути безумовними підставами для скасування судового рішення, оскільки не спростовують висновків суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що відсутні достатні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника та прийняття рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Разом із цим, колегією суддів встановлено, що при вирішенні питання про продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, суд першої інстанції не врахував вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, відповідно до яких строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів та помилково визначив такий строк на 62 дні, що тягне за собою на підставі ст.ст. 408, 409 КПК України зміну судового рішення шляхом уточнення строку його дії.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року змінити.

Вважати продовженим строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 26 липня 2020 року включно.

У решті ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4