Провадження № 1-кс/344/5340/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд із зазначеною скаргою, в якій прохає зобов`язати посадових осіб Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по його заяві від 05.08.2020 про вчинене кримінальне правопорушення.

Скаржник подав заяву за змістом якої підтримав вимоги скарги з підстав, що наведені у ній, просив скаргу задовольнити, а розгляд скарги проводити без його участі.

Представник СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області в судове засідання будучи повідомленим не з`явився, однак положення ч.3 ст. 306 КПК України передбачають, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Оскільки скаржник в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим, прохав розгляд скарги проводити без його участі, то враховуючи вимоги КПК щодо часових меж розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу по суті з постановленням ухвали, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і є предметом оскарження в порядку ст.303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.214 КПК України заява про кримінальне правопорушення повинна містити зазначені відомості.

При цьому, виходячи зі змісту ст.214 КПК України повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Системний аналіз змісту положень ч. 1 ст. 214 КПК України та ст. 2 КК України свідчить про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

При цьому, аналіз положень КПК України, які регламентують процедуру звернення заявника до органів досудового розслідування із заявами про вчинення кримінальних правопорушень, свідчить про встановлення певних вимог до заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення.

Зокрема і п.2 Розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 08 лютого 2019 року № 100 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 березня 2019 р. за № 223/33194 передбачено, що особу, яка заявляє або повідомляє про кримінальне правопорушення, уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції або інший поліцейський попереджає про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, передбаченустаттею 383 Кримінального кодексу України.

Тобто, не зобов`язуючи заявників у всіх випадках подавати заяви про злочини особисто, в разі направлення таких заяв поштою, необхідно зазначати про ознайомлення заявника із положеннями ст.383 КК України про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Так, особа, яка подає заяву, має розуміти, що існує кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, в разі відсутності такого посилання, зазначені заяви (повідомлення) не є за своєю природою заявою (повідомленням) про вчинення злочину, яка передбачає наслідки згідно до ст.214 КПК України.

Саме заявник розпоряджається своїми правами, в тому числі, і щодо подачі заяви (повідомлення) про вчинення, на його думку, кримінального правопорушення до компетентних органів, і саме він відповідно несе обов`язки, передбачені КК України, щодо повідомлення ймовірно завідомо неправдивих даних.

В даному випадку особа, яка подала відповідну заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення, виступаючи заявником щодо вчинення, на його думку, кримінального правопорушення, повинен був письмово зауважити про те, що йому відомі наслідки, передбачені ст.383 КК України, і саме в такому випадку, в разі невнесення відомостей за його заявою в ЄРДР, оскаржити таку бездіяльність в порядку ст.303 КПК України.

У зв`язку із зазначеним, виходячи з того, що при зверненні із заявою про кримінальне правопорушення до повноважного органу досудового розслідування заявником усіх вимог кримінального процесуального закону дотримано не було, оцінюючи усі дані в їх сукупності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність оскаржуваної бездіяльності та про відсутність достатніх правових підстав для задоволення скарги.

Підсумовуючи все вищенаведене, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі до усунення зазначених вище недоліків внесення відомостей до ЄРДР буде передчасним.

Керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309, 372, ст.376, ст.392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги відмовити.

Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9 -1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру (ч.3 ст. 307 КПК України).

Слідчий суддя ОСОБА_1