справа № 462/5088/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5

ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судженого,

за ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В :

12 липня 2017 року о 09.44 год. обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на території АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові, не маючи наміру на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, через необережність, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, знаходячись перед останнім на відстані витягнутої руки, наніс йому один удар кулаком правої руки в ліву половину обличчя, після чого ОСОБА_7 впав на покриття з бруківки, ударившись об нього головою, що призвело до утримання ним тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1067 від 17 липня 2017 року та додаткової експертизи №1425 від 11 вересня 2017 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винність у скоєному заперечив та пояснив, що 12 липня 2017 року о 09.44 год. на території АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові він не мав наміру та бажання наносити будь-які удари потерпілому ОСОБА_7 . Потерпілий ОСОБА_7 сам провокував конфлікт між ними, оскільки вважав, що він створив аварійну ситуацію між ними на дорозі, хоча він не пам`ятає жодного конфлікту на дорозі. Він говорив потерпілому, що конфлікт не потрібен і пропонував йому кілька разів припинити конфлікт та поїхати кожному у своїх справах. Він зробив усі дії, щоб конфлікт обійшовся без бійки, однак він махнув рукою у його сторону з метою нанести удар та він інстинктивно його вдарив. Це був самозахист та він не мав на меті наносити удар. Коли потерпілий був у лікарні він цікавився його станом та пропонував допомогу.

Незважаючи на заперечення своєї винності обвинуваченим, суд вважає, що факт скоєння злочинів та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій стверджується наступними доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що 12 липня 2017 року, перебуваючи на АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові, під час словесного конфлікту з обвинуваченим, щодо його некоректної поведінки під час керування автомобілем, обвинувачений наніс йому удар кулаком в обличчя, від якого він упав та втратив свідомість.

Показами свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні про те, що 12 липня 2017 року близько 09.40 год. обвинувачений ОСОБА_4 намагався проскочити на світлофорі, але він та потерпілий ОСОБА_7 його не пропустили. Пізніше на автозаправній станції потерпілий ОСОБА_7 зробив зауваження обвинуваченому після чого вони розмовляли. Потерпілий жодних ударів не наносив обвинуваченому, однак обвинувачений поклав ключі та сказав потерпілому «я тобі зараз покажу» після чого наніс йому один удар правою рукою та потерпілий впав.

Показами свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні, про те, що 12 липня 2017 року близько 09.40 год. обвинувачений ОСОБА_4 автомобівлем «підрізав» автомобіль потерпілого ОСОБА_7 , після чого вони заїхали на автозаправну станцію. Вийшовши вони сперечались та різко говорили. Розмови він не чув та не бачив, щоб між ними була шарпанина, самого удару він також не бачив.

Показами свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні, про те, що 12 липня 2017 року близько 09.40 год. обвинувачений ОСОБА_4 автомобівлем «підрізав» автомобіль потерпілого ОСОБА_7 , після чого вони заїхали на заправку. Вийшовши, потерпілий зробив зауваження обвинуваченому, вони сперечались. Удару він не бачив, однак обвинувачений не намагався надати допомогу потерпілому.

Показами свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні про те, що він працює оператором-касиром АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові. 12 липня 2017 року близько 09.50 год. він бачив як обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_7 конфліктували на території автозаправної станції. Потерпілий спробував вдарити обвинуваченого двічі, що тривало близько 30-40 секунд, однак не попав, бо обвинувачений відійшов. Після останньої спроби нанести удар потерпілим обвинуваченому, обвинувачений ОСОБА_4 вдарив його у відповідь.

Показами свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні про те, що 12 липня 2017 року він заправляв машину на АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові, після чого побачив, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_7 розмовляли. Потерпілий зробив крок вперед до обвинуваченого та обвинувачений вдарив його і він впав. Початку конфлікту він не бачив.

Показами свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні про те, що вона працює прибиральницею на АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові. Вона чула як 12 липня 2017 року потерпілий ОСОБА_7 сказав «я йому зараз покажу» та пішов у сторону обвинуваченого, який заправився та йшов до машини. Потерпілий підійшов та почав махати руками, обвинувачений відійшов, потерпілий йшов за ним. Удару вона не бачила, однак вважає, що потерпілий винен у конфлікті, оскільки постійно махав руками впродовж розмови.

Показами свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні про те, що він працює на АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові та знає ОСОБА_4 як клієнта заправки. 12 липня 2017 року він побачив як ОСОБА_7 вискочив та підійшов до обвинуваченого. Вони щось говорили та тоді обвинувачений його вдарив. По поведінці було видно, що потерпілий мав намір вдарити обвинуваченого, оскільки він зняв годинник. Він бачив удар та потерпілого і обвинуваченого у момент удару.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 липня 2017 року згідно якого ОСОБА_16 просить вжити заходів щодо притягнення до відповідальності громадянина, який 12 липня 2017 року приблизно о 09.50 год. на території АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові наніс його брату ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 липня 2017 року згідно якого ОСОБА_7 просить вжити заходів щодо притягнення до відповідальності громадянина, який 12 липня 2017 року приблизно о 09.50 год. на території АЗС «WOG» на вул. Кузневича, 5 у м. Львові наніс йому тілесні ушкодження в обличчя, внаслідок чого він втратив свідомість.

Висновком експерта №1067 від 17 липня 2017 року відповідно до якого ОСОБА_7 на момент проведення експертизи у потерпілого ОСОБА_7 виявлено: синець на обличчі, крововилив та пляму слід загоєного садна на слизовій оболонці верхньої губи, синець та садно на спині та на правій сідниці. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли виникнути 12 липня 2017 року. Закрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення. Синці, садна та крововилив відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Протоколом проведення слідчого експертименту від 31 серпня 2017 року згідно якого ОСОБА_7 вказав на факт та механізм нанесення йому удару ОСОБА_4 12 липня 2017 року.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2017 року відповідно до якого ОСОБА_4 вказав на факт та механізм нанесення удару ОСОБА_7 12 липня 2017 року.

Висновком експерта №1425 додатковим від 11 вересня 2017 року згідно якого при проведенні первинної судово-медичної експертизи в липні 2017 року у ОСОБА_7 було виявлено: закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку з накопиченням крові між внутрішньою поверхнею кістки і твердою мозковою оболонкою, крововиливом під м`яку мозкову оболонку та набряком-набуханням головного мозку, синець в очній ділянці зліва, крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи зліва, синець та садно на спині справа та на правій сідниці. Виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути від одного удару кулаком у ліву половину обличчя з послідуючим падінням і контактом задньою частиною голови, спиною та правою сідницею з тупими предметами, як вказують ОСОБА_7 та ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту.

Оцінюючи показання потерпілого та свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються іншими доказами.

Заперечення своєї винності обвинуваченим ОСОБА_4 , зокрема щодо вчинення ним дій з метою необхідної оборони, суд відхиляє з огляду на наступне.

Як вбачається із пояснень свідків, потерпілого та самого обвинуваченого, у момент нанесення потерпілому удару в обличчя та безпосередньо перед цим моментом, потерпілий ОСОБА_7 знаходився навпроти обвинуваченого та не вчиняв жодних дій щодо обвинуваченого, а також потерпілий не був озброєним, у нього були відсутні будь-які сторонні предмети, він не застосовував до обвинуваченого будь-яких дій чи предметів, які загрожували чи могли реально загрожувати його здоров`ю чи життю, та як вбачається із пояснень вказаних вищевказаних свідків потерпілий виключно кілька разів махнув рукою перед обвинуваченим.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові 5-34 кс14 від 27 листопада 2014 року право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Втім, стан необхідної оборони виникає не тільки в момент учинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Проте, під час конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , потерпілий не погрожував йому застосуванням насильства небезпечного здоров`ю чи життя, однак обвинувачений застосував фізичну силу, що за даних конкретних обставин справи не відповідало небезпечності посягання, обстановці захисту, поведінці та діям потерпілого, який, не завдав обвинуваченому жодних тілесних ушкоджень та суду не надано доказів щодо таких фактів.
Відсутність обставин, які б слугували необхідністю для негайного захисту обвинуваченим свого життя та здоров`я стверджуються відсутністю будь-яких висновків експертиз щодо цього.

Також, згідно з п. 3 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про необхідну оборону» №1 від 26 квітня 2002 року суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи, яка захищається, сильне душевне хвилювання. Якщо в такому стані вона не могла оцінювати відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, її дії слід розцінювати як необхідну оборону.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 , який, цілеспрямовано та акцентовано завдав удар в обличчя потерпілого, безсумнівно повинен був і міг передбачити можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння та невідповідність його дій небезпечності дій потерпілого, які виражались лише у емоційних словах та рухах, що також стверджується ретельно дослідженим в ході судового розгляду відеозаписом події.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові №211/2852/16-к від 25 липня 2018 року, суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

А також, відповідно до постанови Верховного Суду № 490/11155/14-к від 20 листопада 2018 року стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

Однак, як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 під час конфлікту із ОСОБА_7 міг вільно відступити чи втекти, оскільки потерпілий не утримував його та не перешкоджав вільному пересуванню. Вказане ствердили, як свідки сторін обвинувачення та захисту, так і не заперечив сам обвинувачений.

Окрім того, ст. 128 КК України має свої певні особливості, а саме за вказаною статтею Кримінального кодексу України кваліфікуються дії винної особи випадках, коли особа, заподіяла потерпілому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість).

Згідно додаткового висновку експерта №1425 від 11 вересня 2017 року, який сторонами не оспорювався, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку потерпілий міг отримати від одного удару кулаком у ліву половину обличчя з послідуючим падінням і контактом задньою частиною голови, спиною та правою сідницею з тупими предметами.

Обвинувачений, потерпілий та свідки ствердили, що під час конфлікту обвинувачений завдав одного удару кулаком в обличчя потерпілого, від чого той упав та вдарився головою об тверде покриття з бруківки.

Таким чином, тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в ділянку голови потерпілого, а результатом падіння потерпілого й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Одже, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що факт скоєння злочину та винність обвинуваченого у вчиненні злочинних дій доведені повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст. 128 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому необережне тяжке тілесне ушкодження.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, який є злочином проти життя та здоров`я особи, що є найвищою соціальною цінністю, поведінку потерпілого яка передувала конфлікту, а саме потерпілий поводив себе агресивно та провокував даний конфлікт, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи, не сприяв встановленню істини у справі, обставини, які пом`якшують покарання відсутні, обставини, які обтяжують покарання відсутні, а тому покарання слід обрати в межах санкції ст. 128 КК України, за якою кваліфіковано злочин, у виді громадських робіт, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових злочинів та на переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Внаслідок наведеного, суд вважає, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_7 17605,25 грн. майнової шкоди, оскільки саме така сума стверджується належними та допустимими доказами наданими суду, зокрема квитанціями щодо придбання ліків та інших необхідних засобів лікування отриманих потерпіли тілесних ушкоджень та виписками із медичної карти амбулаторного хворого щодо перебігу хвороби потерпілого ОСОБА_7 та призначення йому необхідного лікування.

Жодних належних доводів щодо спростування зазначених обставин чи невідповідності придбаних потерпілим ліків перебігу його захворювання, строною захисту надано не було.

Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 , внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 , завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях позивача через вчинення щодо нього кримінального правопорушення, ушкодження його здоров`я, необхідності тривалого та коштовного лікування, порушення установленого способу життя, часткової втрати працездатності, а тому дану позовну вимогу щодо стягнення з ОСОБА_17 моральної шкоди слід задовольнити частково у розмірі 25000,00 грн.

Речовий доказ: DVD-R диск слід залишити у матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 128 КК України та обрати йому покарання 240 /двісті сорок/ годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 / АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_7 / АДРЕСА_2 / 17605 /сімнадцять тисяч шістсот п`ять/ гривень 25 копійок завданої майнової шкоди та 25000 /двадцять п`ять тисяч/ 00 копійок заподіяної моральної шкоди.

Речовий доказ: DVD-R диск залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Копія вірна.

Суддя: ОСОБА_1