Справа № 404/5108/20
Номер провадження 1-кс/404/1623/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката власника майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 розглянувши в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0004868 від 29.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з вище вказаним клопотанням, відповідно до якого просила:

- скасувати арешт належного ОСОБА_3 автомобіля марки ВАЗ 21051 державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 1994 року випуску, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02.09.2020 року №404/5108/20.

На обґрунтування клопотання зазначено, що 02.09.2020 року ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда в рамках кримінального провадження №0004868 від 29.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, було накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21051 державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Так, скаржник мотивуючи свою скаргу вказала, що після винесення ухвали про накладення арешту на вказаний автомобіль минуло більше трьох тижнів, а отже у слідчого було достатньо часу здійснити всі необхідні слідчі дії щодо виявлення та фіксації слідів злочину, в тому числі для призначення необхідних експертиз. Подальше ж обтяження належного їй майна із забороною користування та розпорядження ним порушує її права, як власника.

Крім того, вказувала, що арештований автомобіль не є предметом злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, він не підлягає спеціальній конфіскації та не може слугувати засобом забезпечення можливого цивільного позову, оскільки не належить підозрюваним.

Адвокат заявника в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в ньому. Зазначаючи, що власник майна позбавлений можливості ним володіти, жодного відношення до злочину власник майна не має.

Прокурор в судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду заперечення, в яких вказала, що автомобіль марки ВАЗ 21051 державний номерний знак НОМЕР_1 використовувався під час вчинення кримінального правопорушення та був вилучений під час проведення невідкладної слідчої дії (обшуку), в подальшому був оглянутий та визнаний речовим доказом, по кримінальному провадженню, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України, окрім цього, стороною обвинувачення забезпечується зберігання даного речового доказу в порядку, визначеному постановою КМУ від 19.11.2012 рок №1104, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Слідчий проти задоволення категорично заперечила, просила врахувати озвучену позицію прокурора. Також зазначила, що підозрюваний відмовляється співпрацювати із слідством, надавати будь-які покази, посилаючись на ст. 63 Конституції України, а власник майна, наразі, ще не допитана.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що в провадженні СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004868 від 29.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02.09.2020 року клопотання старшого слідчого СВ Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області майора поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесенні до ЄРДР за №0004868 від 29.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України задоволено та накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21051 державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, власником якого є ОСОБА_3 , а фактичним володільцем являється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування, розпорядження ним до прийняття рішення по кримінальному провадженню №0004868 від 29.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Зі змісту вказаної ухвали встановлено, що слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обставини в ньому викладені. Зазначали, що транспортний засіб про який іде мова фактично належить ОСОБА_8 , оскільки з його слів той купив його, проте на себе не переоформляв. Вказали, що ухвала слідчого судді про обшук транспортного засобу, наразі, не реалізована, підтвердили, що намагаючись зникнути з місця події транспортний засіб в якому перебували злочинці потрапив у ДТП, що вбачається з фотознімків долучених до матеріалів клопотання. Чи буде мати ця подія будь-яке доказове значення в рамках кримінального провадження, наразі, з`ясовується.

Захисник фактичного володільця майна - ОСОБА_9 , проти задоволення клопотання заперечив, вказав на відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки огляд транспортного засобу виконаний, то будь-якого значення в рамках кримінального провадження він не має.

Під час накладення арешту на вказаний автомобіль захисником фактичного володільця майна ОСОБА_8 - ОСОБА_9 не заперечувалось, що даний автомобіль належить його клієнту.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 31.08.2020 року до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового слідства.

З вказаної ухвали встановлено, що під час розгляду даного питання ОСОБА_8 надав пояснення в яких вказав, що не винуватий, оскільки таксував, відтак не знав, що пасажири, яких він віз скоїли злочин.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21.10.2020 року ОСОБА_8 строк запобіжного заходу (застава) продовжено.

Як доказ належності транспортного засобу ОСОБА_3 до матеріалів клопотання був наданий витяг з ЄДРТЗ від 22.09.2020 року де зазначено що власником автомобіля марки ВАЗ 21051, 1994 року випуску є ОСОБА_3 . Проте у цьому витязі відсутній присвоєний Державний реєстраційний знак, колір автомобіля, інша інформація, що дала б змогу ідентифікувати предмет, належний конкретній собі.

При цьому слідчий суддя вважає доведеним, що автомобіль марки ВАЗ 21051 державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 1994 року випуску, який визнаний речовим доказом, належить ОСОБА_3 , оскільки вказане встановлено під час накладення арешту на даний автомобіль.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

В ході судового розгляду клопотання про скасування арешту майна заявником жодним чином не доведено того, що арешт на майно було накладено необґрунтовано, або що в подальшій дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Посилання заявника на обмеження прав як власника вищевказаного рухомого майна не можуть бути підставою для скасування арешту, оскільки майно на яке накладено арешт є речовим доказом у справі.

Враховуючи наведені та встановлені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є передчасним та не підлягає задоволенню, оскільки ні ініціатор клопотання, ні її захисник не довели, що потреба в арешті майна відпала.

Такий висновок слідчого судді не суперечить положенню ст. 1 Протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновкам ЄСПЛ, даних у рішенні від 24.01.1994 року у справі Раймондо проти Італії «Raimondo v. Italy».

Норма ст. 174 КПК України пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, його захисника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Досудове розслідування наразі триває, і будь-яких доказів того, що потреба в арешті майна відпала, слідчому судді не надано. Те, що на автомобілі перевозилось викрадене майно, свідчить про обґрунтованість накладеного арешту на вказаний автомобіль, як речовий доказ. Слідчий в судовому засіданні вказала, що підозрюваний відмовляється співпрацювати із слідством, надавати будь-які покази, посилаючись на ст. 63 Конституції України, а власник майна, наразі, ще не допитана, відтак наразі не можливо встановити його зв`язок із власником транспортного засобу, яким він керував та обставини передачі йому цього транспортного засобу.

Як встановлено матеріалами клопотання вказаний транспортний засіб зберіг сліди вчинення кримінального правопорушення, за участю даного автомобіля заплановано проведення ряду слідчих дій, тобто його повернення власнику унеможливить належну фіксацію добутих таким чином доказів.

Оскільки підстав, визначених ст. 174 КПК України, для скасування арешту не встановлено, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0004868 від 29.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1