Справа № 472/797/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

"05" серпня 2020 р. смт. Веселинове

Слідчий суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000191, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2020 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кременівка, Веселинівського району, Миколаївської області, українець, громадянин України, непрацюючий, який має повну загальну середню освіту, одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
20.12.2004 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 1 (один) рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік;
12.05.2005 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ст. 15, ч.3 ст. 185, ст.69, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3 (три) місяці, 28.07.2006 року умовно-достроково звільнений на підставі постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.07. 2006 року, невідбута частина покарання 1 (один) рік 22 (двадцять два) дні;
08.12.2010 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком 2 (два) роки;
20.01.2011 року Заводський районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.187, ч.2 ст.185, ч.1 ст.122, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, 13.08.2014 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 05.08.2014 року, невідбута частина покарання 7 (сім) місяців 25 (двадцять п`ять) днів;
05.07.2017 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 408 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України 2001 р. звільнений від відбування покарання із іспитовим строком 2 (два) роки 6 (шість) місяців, -
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2020 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000191 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2020 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

11.06.2020 року ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 серпня 2020 року включно.

Слідчий обґрунтовує клопотання наявністю ризику, передбаченого п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який законом передбачено кримінальну відповідальність до 15 років позбавлення волі, тому може переховуватися з метою уникнення покарання.

2) вчинити інші кримінальні правопорушення оскільки він раніше неодноразово судимий.

3) незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_8 відносно якої він вчинив злочин (зґвалтування) та застосовував до неї фізичне насильство, а також на свідка ОСОБА_9 , яка є законним представником потерпілої та його співмешканкою, оскільки проживає з ними однією родиною та іншого місця проживання не має.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та старший слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав.
Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме - нічний домашній арешт, з метою надання можливості матеріальної допомоги сім`ї.

Захисник ОСОБА_6 просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на час розгляду клопотання вже втратили свою актуальність, а підозрюваний, як встановлено в судовому засіданні, має місце реєстрації за адресою своїх батьків, з якими може фактично проживати без впливу на свідків та потерпілу.

Заслухавши старшого слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначених частиною першою вказаної статті.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
При вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення підтвердилося.
Згідно ст. 176 КПК України, у кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. При цьому їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості.
Зокрема, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає підозрюваному вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду та здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків по вказаному кримінальному провадженню.
Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки та домашнього арешту не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків з особами, що заслуговують довіру та можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду.
Судом взято до уваги, що злочин вчинений відносно особи, яка по відношення до підозрюваного, як було встановлено в судовому засіданні, є його падчередцею, а отже можливо стверджувати, що злочин вчинений відносно члена родини, а тому нівелюється такий елемент, як міцні соціальні зв`язки з родинною.

Посилання захисника на те, що підозрюваний може фактично проживати біля своїх батьків без впливу на свідків та потерпілу суд не бере до уваги, оскільки до часу затримання підозрюваний ОСОБА_5 проживав із співмешканкою ОСОБА_9 та її дочкою ОСОБА_8 , яка є потерпілою, а рідні підозрюваного також проживають в одному населеному пункті, що не виключає можливості впливу останнього на свідків та потерпілу.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановлені ухвали про продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не вважає за необхідне визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину вчиненого із застосуванням насильства.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вік, стан здоров`я ОСОБА_5 не перешкоджають його утриманню в слідчому ізоляторі.

За обставин, зазначених вище, враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 09 серпня 2020 року, а ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не змінилися, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 110, 131, 176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 205, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кременівка Веселинівського району Миколаївської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 (тридцять) днів, тобто до 04 вересня 2020 року включно.
Строк дії ухвали закінчується 04 вересня 2020 року о 24 год. 00 хв .

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1