КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: №11-кп/824/2291/2020 Головуючий суддя в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України Головуючий суддя в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0004465 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Житні Гори Рокитнянського району Київської області, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину та особу з інвалідністю 1 групи, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.02.2010 Святошинським районним судом в м. Києві за ст.ст. 186 ч.2, 187 ч.2, 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 21.09.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 186 ч.1 187 ч.2, 70 ч.І, ст. 70 ч. 4 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна;

- 01.03.2012 Гусятинським районним судом Тернопільської області за ст. 391, ст. 71 КК України до 7 років 5 місяців позбавлення волі;

- 26.03.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 289 ч.2. 70 ч.І КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст. 289 КК України, та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 К України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без у конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом частково приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 26.03.2018 року визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, 09.11.2018 близько 23 год. 45 хв. ОСОБА_6 , проходячи біля буд. № 76 по б-ру Олександрійському в м. Біла Церква, побачив автомобіль марки ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору. При цьому ОСОБА_6 вирішив незаконно заволодіти вказаним автомобілем та маючи умисел на заволодіння вказаним автомобілем, скориставшись тим, що автомобіль необладнаний ніякими протиугінними пристроями та сигналізацією, та через незачинені на замок водійські дверцята шляхом вільного доступу потрапив в середину даного автомобіля, після чого, знаходячись в салоні даного автомобіля, з блоку запалення висмикнув дроти та з їх допомогою завів вказаний автомобіль. Після чого ОСОБА_6 повторно, умисно, таємно від оточуючих, з метою покататись, шляхом вільного доступу, скоїв незаконне заволодіння автомобілем марки ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору, зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_9 та яким користується ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення злочину зник.

Вказаними незаконними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 спричинено майнову шкоду на загальну суму 18 932,77 грн..

Крім того, ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 10.11.2018 приблизно о 05 год. 10 хв., знаходячись біля будинку № 43 по вул. Павліченко у м. Біла Церква Київської області, побачив автомобіль марки ВАЗ- 2107 д.н.з. НОМЕР_2 бежевого кольору, належного потерпілому ОСОБА_12 . При цьому ОСОБА_6 , вирішив незаконно заволодіти вказаним автомобілем, скориставшись тим, що автомобіль необладнаний ніякими протиугінними пристроями та сигналізацією, та через незачинені на замок водійські дверцята шляхом вільного доступу потрапив в середину даного автомобіля, після чого, знаходячись в салоні даного автомобіля, з блоку запалення висмикнув дроти та з їх допомогою завів вказаний автомобіль. Після чого ОСОБА_6 повторно, умисно, таємно від оточуючих, з метою помститися ОСОБА_13 скоїв незаконне заволодіння автомобілем марки ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_2 бежевого кольору, належного потерпілому ОСОБА_13 .

Після чого, проїхавши на вказаному автомобілі близько 10 м ОСОБА_6 здійснив наїзд на металевий паркан в подвір`ї буд. АДРЕСА_3 , внаслідок чого автомобіль припинив рух, та останній залишив автомобіль та з місця вчинення злочину зник.

Вказаними незаконними діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_12 спричинено майнової шкоди на загальну суму 26 810 грн.
Крім того, 24.11.2019, приблизно о 17 год. 35 хв. ОСОБА_6 будучи судимим за вчинення злочинів проти власності та проти безпеки руху та експлуатації транспорту, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, прийшов до приміщення магазину «Оптові ціни», що по вулиці Гоголя 19 Б, в м. Біла Церква, Київської області з метою придбання одягу.
Перебуваючи у вище вказаному магазині, у ОСОБА_6 виник умисел на викрадення одягу.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 зайшов до примірочної вищевказаного магазину, де повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії помічені іншими особами, одягнув на себе реглан марки «Adidas», вартістю 300 гривень та чоловічу дублянку марки «Yiluqi», вартістю 899 гривень 67 копійок, які були виставлені на продаж, та, ігноруючи зауваження працівників магазину, які вимагали повернути речі, відкрито викрав вищевказане майно, а саме, вибіг з приміщення магазину.
У подальшому, ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 1 197 гривень 67 копійок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити оскаржуваний вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, та призначити більш м`яке покарання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при призначенні обвинуваченому покарання, місцевий суд хоча і вказав, але не в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини, має на утриманні малолітню дитину та особу з інвалідністю 1 групи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував щодо апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За змістом положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та учасники судового провадження у такому випадку позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначене ОСОБА_6 покарання.
Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК Україникваліфіковані відповідно до встановлених судом фактичних обставин по справі та пред`явленого обвинувачення, що ніким із учасників судового розгляду під сумнів не ставиться.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких, обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх наслідки, особу винного, який раніше судимий, вчинив злочини в період іспитового строку, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, одружений, на утриманні має малолітню дитину, є особою, який доглядає за матір`ю з 1 групою інвалідності, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував.

Також при призначенні ОСОБА_6 покарання судом враховано обставини, які пом`якшують його покарання - визнання вини, перебування на у триманні малолітньої дитини, а також особи, яка має інвалідність 1 групи.
Обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому, судом першої інстанції встановлено рецидив злочину.
Враховуючи, ступінь тяжкості та характер вчинених обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, його особу, який будучи раніше судимий в тому числі за аналогічні злочини, вчиненні злочинів в період іспитового строку, знов вчинив умисні, тяжкі, кваліфіковані кримінальні правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений як особа представляє суспільну небезпеку, а його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку призначене покарання є достатнім та справедливим, вчиненим злочинам.
Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про те, що при призначенні міри покарання не достатньою мірою враховано обставини, що пом`якшують покарання є безпідставними, не знайшли свого підтвердження, оскільки повно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.
З урахуванням вищевикладеного, підстав для зміни законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.186, ч.2 ст. 289 КК України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого та засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з дня отримання копії даної ухвали.

Судді:

___________ ____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4