Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1238/20
В И Р О К
Іменем України

08 грудня 2020 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000192 від 23.06.2020 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, осіб на утриманні не має, участі в АТО та ОСС не брав, інвалідом та депутатом не являється, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:
Судом встановлено, що 22.06.2020 близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_5 з метою вчинення крадіжки чужого майна прибув до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому достовірно знаючи, що там проживає одинока жінка похилого віку.
Після цього, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, через незамкнені вхідні двері, скориставшись тим, що власниця будинку спить, проник до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 293 (двісті дев`яносто три) грн., а також мобільний телефон марки «Nokia» ТА-1205, вартістю 459,60 грн. відповідно до висновку експерта № 1504 від 08.07.2020, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 752,60 грн., а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.
Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснено шляхом дослідження доказів обвинувачення, допиту свідків, допиту потерпілої.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав в повному обсязі, проте відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України. При призначенні покарання просив не позбавляти його волі.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні просив суд врахувати пом`якшуючи обставини та призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що вона є власником дачного господарства за адресою: АДРЕСА_3 , де періодично проживає. На початку червня 2020 року вона побачила, що в її сусідки працює хлопець, як потім їй стало відомо це був ОСОБА_5 . Останній періодично заходив до неї брати деякі інструменти, а інколи вона його годувала. Вранці 22.06.2020, вона прокинувшись в будинку, виявила, що в неї зник її мобільний телефон марки «Nокіа» та грошові кошти в сумі 293,00 грн, що лежали в гаманці, який був в сумці. Тому, вона вирішила піти до сусіда ОСОБА_8 та попросила його зателефонувати на її номер телефону, проте передзвонивши ніхто не відповів. Близько 17-00 год. того ж дня до неї прийшла дівчина ОСОБА_9 , яка обслуговує сусіда, та дала їй телефон, в слухавці якого чоловічій голос, в якому вона в подальшому впізнала ОСОБА_5 та повідомив, що її телефон в нього і він його поверне за винагороду та може скоро приїхати на електричці зустрітись. На що вона відповідала, що грошей немає, а ті які були то він забрав також, після чого їхня розмова була закінчена. Невдовзі приїхали працівники поліції, які її опитали, а через деякий час затримали ОСОБА_5 . В своїй заяві від 07.12.2020 зазначила, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона, як соцпрацівник обслуговує сусіда ОСОБА_7 . Так, зранку 22.06.2020 року їй зателелефонував інший сусід ОСОБА_8 та повідомив, що в ОСОБА_7 вкрали телефон та гроші. Того ж дня, вона зустрілась з ОСОБА_7 , остання ій повідомила про крадіжку та попросила зателефонувати на її номер телефону. Зателефонувавши, трубку взяв чоловічий голос, на що вона запитала: «де тьотя Вєра», на що чоловік відповів, що «вона пішла в магазин». Тоді вона йому сказала, що остання перебуває поряд з нею, на що чоловічий голос попросив дати трубку потерпілій і вони говорили через гучномовець телефону. В розмові чоловічій голос повідомив, що взяв телефон і поверне його за грошову винагороду, коли приїде на електричці. Після даної розмови вони розійшлись по своїх справах.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він проживає АДРЕСА_4 . Вранці 22.06.2020 року, він перебував вдома, до нього прийшла сусідка ОСОБА_7 та повідомила, що в неї викрали мобільний телефон та грошові кошти. Тоді він на прохання останньої зателефонував за її номером, однак ніхто не відповів. Після чого вони домовились, що він протягом дня буде періодично телефонувати на її номер. Ввечері цього ж дня, знову зателефонувавши, трубку взяв чоловік, який сказав що їде до ОСОБА_12 повертати телефон і буде близько 22-00 год. в неї. Після цього дзвінка, він звернувся в поліцію і повідомив дані обставини. Через деякий час приїхали працівники поліції до ОСОБА_7 та відібрали пояснення. ОСОБА_5 він знає, бачив в сусідів.
Допит інших свідків обвинувачення, за позиції всіх учасників судового провадження, судом визнано недоцільним.
Так, окрім показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , вина ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами наданими стороною обвинувачення, які на думку прокурора, доводять вину обвинуваченого та були досліджені в ході судового розгляду, а саме:
- витягом з ЄРДР згідно якого 23.06.2020 року за заявою потерпілої ОСОБА_7 було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000192 за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст.185 КК України (а.с.88);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.06.2020, згідно якого потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що в період часу з 23-00 год. по 06-00 год. 22.06.2020 невідома особа, шляхом проникнення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 через незамкнені двері, таємно викрала належній їй грошові кошти сумі 293,00 грн., а також мобільний телефон марки «Nokia» (а.с.89);
- протоколом огляду місця події від 23.06.2020 складеного в період часу з 03-20 год. до 04-00 год. та ілюстративною фототаблицею до протоколу огляду місця події за адресою АДРЕСА_3 , в результаті якого виявлено та вилучено сліди папілярних узорів пальців рук на приміщеннях домогосподарства (а.с.92-93,94-97);
- протоколом огляду від 23.06.2020 складеного в період часу з 01-30 год. до 02-10 год. та ілюстративною фототаблицею до протоколу огляду в приміщенні залізничного вокзалу станції «Гребінка», в ході даної процесуальної дії, в присутності понятих, виявлено обвинуваченого ОСОБА_5 , який добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки ««Nokia», та залишок грошових коштів в сумі 100, 00 грн., та повідомив, що дані речі він викрав з будинку гр. ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , коли остання спала (а.с.98-99,100-102);
- постановою про визнання речовими доказами від 23.06.2020 (а.с.103);
- висновком експерта № 1513 від 06.07.2020, з якого вбачається, виявлені та вилучені під час огляду місця події 2 з 4 слідів папілярних узорів пальців рук залишені особою дактилоскопічна карта якої, заповнена на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.108-115).
- висновком експерта № 1504 від 27.07.2020 з ілюстративною таблицею, з якого вбачається, що ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефон марки «Nokia» ТА-1205, станом на 08.07.2020 року могла становити 459,60 грн. (а.с.119-127);
Також, в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.
Оголошені вище судом протоколи слідчих дій, що покладені в основу вироку, відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення. Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.
Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст.84 КПК України, підтверджуються обставини, регламентовані ст.91 КПК України.
Таким чином, зазначені вище письмові докази (документи) підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші істотні обставини вчинення злочину, а також наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами кримінального провадження надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні ним, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Так, згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.
Згідно ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Дії обвинувачуваного ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у приміщення. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає вірною.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом, шляхом проникнення на територію чужого домоволодіння. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно, тому воно визначається як крадіжка. ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнув обернути чуже майно на свою користь.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 повинен бути засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у приміщення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_13 покарання, визначеного санкцією ч.3 ст. 185 КК України.
Так, санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування та судом не встановлено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України не встановлено.
Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він раніше не судимий, вичинив злочин вперше. Неодружений, на утримані малолітніх дітей та інвалідів немає. Офіційно не працює. На обліку у лікаря-нарколога та фтізіатра не перебуває. Має зареєстроване місце проживання. Крім того, обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем.
Також, суд враховує, що під час вчинення вказаного злочину ОСОБА_5 був обмежено осудний, перебуває на обліку у лікаря психіатра з приводу психічного захворювання (а.с.141).
Відповідно до cт. 20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК України) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.
Зі змісту висновку акту судово-психіатричних експертів № 375 від 07.10.2020 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням, іншим хворобливим станом психіки не страждає, і не перебуває в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляє ознаки вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості з значними порушеннями поведінки, крім того ОСОБА_5 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, іншим хворобливим станом психіки не страждав і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки вродженого недоумства у вигляді легкої розумової відсталості з значними порушеннями поведінки, крім того ступінь наявного у ОСОБА_5 вродженого недоумства з порушеннями поведінки є таким, що позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, крім того за своїм психічним станом ОСОБА_5 в даний час потребує застосування щодо нього примусового заходу медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Отже, наявні у ОСОБА_5 на час скоєння злочину психічні розлади, були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (тобто підпадає під дію ст.20 КК України «обмежена осудність»).
Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.
На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричних експертів судово-психіатричних експертів № 375 від 07.10.2020 року, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я.
Вказане кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 504 КПК України, згідно якої досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення тяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
При цьому, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_5 ч.1 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та його індивідуальних особливостей, способу та умов його життя, а також із урахуванням думки сторони обвинувачення, самого обвинуваченого та його захисника, потерпілої, яка претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 2 роки з визначенням відповідних обов`язків судом, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, слід застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем мешкання засудженого.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілою не заявлявся.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення товарознавчої та трасологічної експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Керуючись: ст.22, ст.100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 503, 504 ч.2 КПК України, ст.ст. 20, 65-67, 75,76, 94, ч. 3 ст. 185 КК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно та передати на піклування членам сім`ї.
Іспитовий строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.
Зарахувати в строк відбуття покарання період перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою з 06.10.2020 року по 08.12.2020 року.
Відповідно до ст.ст. 20, 93, 94 КК України, ч. 2 ст. 504 КПК України застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснювати за місцем проживання засудженого.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп. та 817 (вісімсот сімнадцять) грн. 25 коп. за проведення трасологічної експертизи.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» ТА-1205 (ІМЕІ НОМЕР_1 ) та грошові кошти у сумі 100 гривень однією купюрою, який знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Гребінка, вул. Магістральна, 16, Полтавської області повернути потерпілій ОСОБА_7 .
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_14