Справа № 136/1616/20
Провадження №11-кп/801/191/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000019 від 07.10.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора: ОСОБА_8
захисника : ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :

До Вінницького апеляційного суду надійшли виділені матеріали кримінального провадження № 0000219 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.10.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено на 60 діб, починаючи з 02.12.2020 року до 30.01.2021 року включно.
Строк дії ухвали суду, в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу, 60 діб, тобто до 30.01.2021 року включно.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , непогодившись з ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року, подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Іллінецького районного суду від 02.12.2020 року та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що прокурором недоведено наявність доказів того, що до обвинуваченого не може бути застосований більш мякий запобіжний захід ніж тримання під вартою, та зокрема доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків. Прокурор ОСОБА_8 продублював ризики, що наводились під час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слід взяти до уваги те, що ОСОБА_7 є особою, яка нормально характеризується за місцем проживання, скарг від сусідів на останнього не надходило, має постійне місце проживання, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Староприлуцької сільської ради Липовецького району, не має непогашених судимостей, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 , опікується її двома дітьми ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому має постійні, міцні соціальні звязки, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, веде здоровий спосіб життя.
Зокрема у клопотанні, доводи прокурора про те, що ОСОБА_7 може переховуватися від слідства та суду мають абстрактний характер та є опосердкованими.
Що стосується знищення ОСОБА_7 доказів кримінального провадження, то на думку захисника, органи досудового розслідування мали достатньо часу їх встановити та забезпечити їх збереження, крім того, всі докази, які можуть мати відношення до інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, органами досудового слідства вилучені та визнані речовими доказами в порядку КПК України, що стосується впливу на потерпілого, то дане твердження є цілком безпідставним, оскільки безпосередньо потерпілий ОСОБА_12 не мав жодних претензій до ОСОБА_7 та в своїх показах спростував факт причетності ОСОБА_7 саме до вчинення ним дій передбачених ч.2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, перебуваючи на волі обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, переховуватися, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив скасувати ухвалу Іллінецького районного суду від 02.12.2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000019 від 07.10.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України перебуває на розгляді у суді першої інстанції.
Приймаючи рішення, щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який, в разі доведення його винуватості загрожує покарання у вигляді позбавлення волі, тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може продовжити вчиняти інші злочини, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що виправдовує необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції вважає, що сукупність встановлених обставин вказує на наявність підстав для зміни запобіжного заходу, скасування ухвали та постановлення нової.
Суд не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України та не врахував положення Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не врахував всі обставини, які відповідно ст. 178 КПК України мають значення при запобіжного заходу.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003, №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Беручи до уваги вимоги положень ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, у своєму рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 27.03.1991, Європейський суд зазначив про те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин.
З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не врахував усі обставини, з якими закон повязує можливість тримання особи під вартою, та не оцінив ступінь порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням не забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що наявні обставини, які вказують на доцільність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш мякий запобіжний захід належним чином обгрунтовані та підтверджені відповідними доказами.
На підтвердження доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в матеріалах провадження наявні характеристика Староприлуцької сільської ради Липовецького району № 594 від 12.10.2020 року, згідно якої ОСОБА_7 веде себе добре, скарг від сусідів, односельців на ОСОБА_7 до виконавчого комітету Староприлуцької сільської ради на даний час не надходило, сільська рада компроментуючими матеріалами не володіє, згідно довідки Голови правління СТ «Кооператор» ОСОБА_13 від 12.10.2020 року № 42 ОСОБА_7 працював в кафе « Молодіжному» в вересні-жовтні місяці 2020 року по цивільно-правовому договору, згідно повідомлення начальника Липовецького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_14 від 12.10.2020 року № 906, ОСОБА_7 засуджений 14.01.2019 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 1020 грн., знятий з обліку Липовецького районного сектору 14.05.2019 року у зв`язку із сплатою штрафу, проживає у цивільному шлюбі разом з ОСОБА_9 , опікується двома її дітьми ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вказує на наявність міцних соціальних звязків.
Крім того, згідно клопотання ОСОБА_12 , поданого до Вінницького апеляційного суду 11.01.2021 року, який є потерпілим у даному кримінальному провадженні, останній просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та застосувати відносно нього більш мякий запобіжний захід, оскільки обвинувачений його не грабував та не приймав участі в пограбуванні.
Враховуючи сукупність наведених обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне, зареєстроване місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, наявність соціально-стримуючих факторів, та те, що лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для продовження найбільш суворого виду запобіжного заходу - тримання під вартою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.
Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є тим запобіжним заходом, який може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .
Враховуючи вищевикладене апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення, ухвала Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року скасуванню, що є підставою для постановлення нової ухвали.
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволити.
Ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 02.12.2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу.
Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обовязки: не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора, суду; повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками.
Доставити обвинуваченого ОСОБА_7 за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , звільнити з-під варти.
Виконання покласти на органи поліції, Вінницьку установу виконання покарань №1.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4