Провадження № 11-кп/4820/674/20 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 683/1361/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000316, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Старокостянтинівського районного суду від 31 серпня 2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17 червня 2011 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- 07 травня 2012 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України на 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 05.06.2014 року на підставі ст.7 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року (згідно ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2014 року);

- 18 липня 2016 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, яке відбув 22 липня 2016 року;

- 16 січня 2017 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік, на підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року звільнений від відбування призначеного покарання в зв`язку із закінченням іспитового строку,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією усього майна, крім житла.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII) в строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 28 вересня 2019 року по 07 жовтня 2019 року включно, а також з 20 червня 2020 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 03 травня 2016 року біля 02 години 40 хвилин діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , якого засуджено за вчинення зазначеного кримінального правопорушення вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2020 року, який набрав законної сили, шляхом проникнення в господарське приміщення, що розташоване по АДРЕСА_3 , повторно, незаконно заволодів транспортним засобом - мотоциклом «Днепр» моделі «МТ-1036», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1984 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору вартістю 2240 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 02 травня 2016 року (більш точного часу досудовим слідством не встановлено), переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, домовився із ОСОБА_9 незаконно заволодіти шляхом викрадення мотоциклом марки «Днепр» моделі «МТ-1036», який знаходився у середині господарського приміщення, розташованого по АДРЕСА_3 , та належав ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 03 травня 2016 року біля 02 години 40 хвилин ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 прийшли на територію домогосподарства АДРЕСА_3 , де шляхом спільного зняття руками вхідних дверей з петель, проникли в середину господарського приміщення, після чого діючи протиправно, поза волею власника транспортного засобу ОСОБА_10 , не маючи права володіння та керування транспортним засобом, умисно заволоділи мотоциклом «Днепр» моделі «МТ-1036», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1984 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , чорного кольору, виштовхавши його за межі подвір`я, та шляхом запуску двигуна мотоциклу поїхали до струмка, що у полі неподалік місця проживання ОСОБА_9 , де разом із останнім та викраденим мотоциклом переховувались до 13 години. В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні наміри, направлені на особисте збагачення, діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_9 у той же день біля 14 год. на викраденому мотоциклі поїхали в с. Кременчуки Красилівського району Хмельницької області, де продали викрадений мотоцикл ОСОБА_11 за 900 грн., які розділили з ОСОБА_9 , використавши свою частину коштів на власні потреби.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржуваний вирок змінити, пом`якшивши покарання із застуванням ст.75 КК України.

Свої вимоги аргументують тим, що судом не враховано визнання обвинуваченим вини, щире розкаяння, позитивну характеристику, наявність на утриманні малолітніх дітей, не судимість в силу ст.89 КК України, відсутність майнових та моральних претензій потерпілого, позицію останнього, який просив суворо не карати ОСОБА_7 .

Наголошують, що на момент апеляційного провадження обвинувачений зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 , яка чекає від нього дитину, що вказує на бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, вести пристойний спосіб життя та не вчиняти нових злочинів.

Звертають увагу на незначну суспільну небезпечність вчиненого діяння, що виразилося у заволодінні майном, яке для потерпілого не становить жодної цінності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданих апеляційних скарг з підстав наведених у них, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в якій фактичні обставини та правова кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржуються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання з врахуванням положень ст.75 КК України, оскільки покарання ОСОБА_7 у виді та в розмірі, визначеному вироком місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, про що зазначає у апеляційних скаргах сторона захисту, не вбачається.

Призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_7 в минулому неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів проти власності, відбував реальні покарання за ними, однак належних для себе висновків не зробив та продовжував вчиняти нові умисні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення суспільно небезпечних діянь.

Такі обставини дають підстави колегії суддів вважати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначена ОСОБА_7 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, місцевим судом під час призначення обвинуваченому форми відбування покарання, враховувалися обставини, якими обґрунтовуються апеляційні вимоги сторони захисту, з відповідною їх оцінкою.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні одну малолітню дитину, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, від яких його цивільна дружина ОСОБА_13 чекає від нього дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Враховано місцевим судом і позицію потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не мав та просив його суворо не карати.

Вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченому мінімально можливого покарання, передбаченого у санкції інкримінованого йому злочину.

В свою чергу, стороною захисту не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_7 покарання є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що саме застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, з огляду на таку усталену поведінку обвинуваченого у поєднанні, яка свідчить про схильність останнього до правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення, висновок місцевого суду про неможливість досягти мети виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є обґрунтованим, а призначене у мінімальних межах санкції ч.2 ст.289 КК покарання справедливим.

Доводи сторони захисту щодо неврахування такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття не заслуговують на увагу.

Верховний Суд вже висловлював правову позицію щодо врахування при призначенні покарання цієї обставини та її суть і зміст (провадження за касаційними скаргами №№ 51-2607км18, 51-3392км19).

Відповідно до даного правового висновку щире каяття, це не лише повне визнання вини, висловлений жаль з приводу події, що сталася, та наслідків від неї, це у тому числі дійсний та щирий осуд своєї поведінки, критична оцінка вчиненого, намагання виправити ситуацію, прохання про вибачення перед потерпілим, вчинені дії на вчасне відшкодування потерпілому заподіяних злочином збитків.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні в суді першої інстанцій ОСОБА_7 відмовився від давання показань щодо обставин вчинення ним даного злочину, пробачення у потерпілого не попросив, даних про намагання відшкодувати шкоду останньому також немає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду від 31 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4