Дата документу 28.09.2020 Справа № 320/2582/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/2582/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1209/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 459 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року ОСОБА_7 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 142, п.п. «ж», «і» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді смертної кари (розстрілу).

Ухвалою Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року призначене ОСОБА_7 покарання за вищевказаним вироком у виді смертної кари (розстрілу) було замінено покаранням у виді довічного позбавлення волі.

29 березня 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 надійшла заява про перегляд вказаних судових рішень за нововиявленими обставинами та їх скасування на підставі того, що він був позбавлений права на захист, а на час скоєння злочину перебував під адміністративним арештом, що свідчить про його невинуватість та є підставою для перегляду вироку Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року за нововиявленими обставинам.

Разом із вказаною заявою засуджений ОСОБА_7 подав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якого поклав те, що відповідно до ч. 4 ст. 461 КПК України він не обмежений у строках звернення з такою заявою, оскільки під час досудового розслідування було порушено його право на захист, а факт перебування під адміністративним арештом підтверджує його невинуватість.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що жодних поважних причин пропуску процесуального строку ОСОБА_7 не зазначив, а лише послався на те, що він не обмежений у строках подання такої заяви, проте будь-яких доказів на підтвердження наявності нововиявлених обставин не надав.

Суд першої інстанції визнав вказані доводи ОСОБА_7 такими, що не узгоджуються з приписами чинного кримінального процесуального законодавства, а тому підстави для поновлення встановленого законом тримісячного строку звернення із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою поновити строк на звернення до суду з клопотанням про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час первісного розгляду справи було порушено його право на захист, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Також зазначає, що він не обмежений будь-якими строками звернення до суду з клопотання про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, оскільки існує обставина, яка підтверджує його непричетність до вчинення злочину факт перебування під адміністративним арештом.

Крім того, суд першої інстанції провів судове засідання в режимі відеоконференції та необґрунтовано відмовив у транслюванні засідання в прямому ефірі на офіційному каналі «Судова влада України» на Youtube.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_7 про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 був позбавлений права на захист, а на момент вчинення злочину перебував під адміністративним арештом в Мелітопольському відділі поліції, що можуть підтвердити свідки.

Разом з тим, суд першої інстанції вказані обставини не врахував та необґрунтовано відмовив у поновленні строку, чим позбавив ОСОБА_7 доступу до правосуддя.

У судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити. В обґрунтування доводів щодо наявності поважних причин пропуску строку вказав, що звернувся із вказаною заявою про поновлення строку перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, коли отримав з місцевого суду інформацію про притягнення його до адміністративної відповідальності. За його запитом суд повідомив, що матеріали справи та судове рішення знищено через закінчення строку їх зберігання. Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи його заяву про поновлення строку для звернення із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами вийшов за межі поставлених запитань та надав оцінку доводам самої заяви про перегляд, а не доводам клопотання про поновлення строку.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити. Вважала, що строк звернення із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами законом не обмежений, оскільки мало місце порушення права засудженого на захист. Захисник звернулась до суду із запитом та отримала відповідь, що ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності, але постанову суду знищено. Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційних скарг заперечував, рішення суду вважав законним та обґрунтованим. В заперечення зазначив, що відомості, наведені засудженим в заяві про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами взагалі такими не є, оскільки засуджений ще на час розгляду кримінального провадження відносно нього апеляційним та касаційним судом у 1999 та 2000 роках знав про притягнення його до адміністративної відповідальності. Порушення права на захист, як стверджує у заяві засуджений, не є за законом новоявленою обставиною.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 461 КПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України, до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу. Копія ухвали невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами й усіма доданими до неї матеріалами.

Перевіривши матеріали судової справи з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та заяву на її відповідність вимогам ст. 462 КПК України, а також обставин, які перешкоджали суду першої інстанції відкриттю провадження за нововиявленими обставинами, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на подачу заяви є необґрунтованим, а крім того сама заява не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки в ній відсутнє обґрунтування з посиланням на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог заявника, тобто вказівок, як ця обставина могла вплинути на судове рішення.

Як свідчать матеріали судової справи, яка надійшла на адресу апеляційного суду, після залишення Верховним Судом 1 лютого 2019 року без змін попередніх ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року та Апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року про повернення заяви про перегляд тих самих судових рішень за нововиявленими обставинами (а.с. 2, 3), 29 березня 2019 року засуджений ОСОБА_7 повторно звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 року та ухвали Верховного Суду України від 10 серпня 2000 року за нововиявленими обставинами (а.с. 4-5) та клопотанням про поновлення строку в якому, фактично посилаючись на положення ч. 4 ст. 461 КПК України, просив поновити йому строк на подачу заяви про перегляд рішень судів за нововиявленими обставинами.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_7 та його захисник не навели жодного доводу, щодо поважності причин пропуску строку на подачу заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Так засуджений ОСОБА_7 , як на підставу для поновлення строку в своїй заяві посилався на те, що він не позбавлений права повторного звернення після прийняття судами попередніх рішень про повернення його аналогічної заяви та після усунення ним недоліків його попередньої заяви, яку йому було повернуто.

Суд першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, з такими доводами клопотання про поновлення строку не погодився обґрунтовано.

Так при вирішенні питання у відповідності до ст. 117 КПК України, чи дійсно процесуальний строк було порушено з поважних причин, в даному конкретному випадку необхідно звернутися до змісту самої заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Зокрема, обґрунтовуючи необхідність відкриття провадження за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_9 в своїй заяві вказав, що під час його перебування 27 квітня 1999 року в кафе «Ливада» на вокзалі у м. Мелітополі у нього виникла суперечка з працівниками патрульно-постової служби після чого він був затриманий та доставлений до лінійного відділу міліції, де відносно нього були складені матеріали. 28 квітня 1999 р. працівниками лінійного відділу він був доставлений до Мелітопольського міського суду, де був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді 15 діб арешту. Після оголошення рішення про адміністративний арешт він був доставлений до спеціального приймальнику-розподільнику для відбування арешту. Даний факт був відомий ОСОБА_10 , яка мешкає у м. Мелітополі та старшому дільничному інспектору ОСОБА_11 .

Наведене, за доводами заяви засудженого, спростовує висновки судів щодо його причетності до вчинення інкримінованого йому злочину, оскільки на час його вчинення він знаходився під адміністративним арештом.

Разом з тим за змістом заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами та клопотання про поновлення строку для звернення із нею засуджений ОСОБА_9 вказує, що докази його притягнення до адміністративної відповідальності у 1999 році він отримав лише 17 квітня 2017 року, а отже до вказаного часу він не мав можливості звернутись із такою заявою до суду.

Колегія суддів вважає такі доводи засудженого необґрунтованими та такими, що засновані на невірному тлумаченні закону, яким визначено підстави для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами з огляду на наступне.

Так, як вже було вказано вище, відповідно до пунктів 1 та 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, на які посилається в своїй заяві засуджений ОСОБА_7 , нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; інші обставини, які не буди відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами повинну бути зазначені, в тому числі, обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Отже нововиявленою обставиною (з огляду на зміст заяви засудженого) в даному випадку могло б бути його перебування у місці відбування адміністративного арешту на час вчинення інкримінованого йому злочину, а не отримання з місцевого суду 17 квітня 2017 року відповіді щодо притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення № 8-316/1999.

Таким чином, враховуючи що засудженому ОСОБА_7 безумовно повинно було б бути відомо факт його притягнення до адміністративної відповідальності ще у 1999 році, а не з відповіді суду, яку він отримав у 2017 році, початок перебігу строку звернення із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами слід відраховувати саме з 28 квітня 1999 року.

Обґрунтувань пропуску цього строку засуджений ОСОБА_7 в своїй заяві до суду першої інстанції не наводив.

Повертаючись також до змісту безпосередньо заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, колегія суддів окремо оцінює і посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 461 КПК України, наведені ним обставини та додані до заяви документи підтверджують його невинуватість в скоєні злочину, за який його було засуджено, а тому строк на подачу ним заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є необмеженим.

Разом з цим, на думку апеляційного суду, доводи засудженого про те, що його заява про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами подається ним у відповідності до вимог ч. 4 ст. 461 КПК України, є помилковими та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Обставини, які містяться в документах, долучених до заяви засудженого (а.с. 6-9, 94-102) , та на які він посилається в своїй заяві, як на обґрунтування своїх доводів щодо існування нововиявлених обставин, не містять в собі відомостей, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого злочину, що не дає як суду першої інстанції, так і апеляційному суду підстав вважати ці обставинами такими, які вказують на необмеженість строку на перегляд судового рішення, у відповідності до положень ч. 4 ст. 461 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що заява засудженого про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами фактично містить доводи стосовно незгоди з фактичними обставинами кримінальної справи відносно нього, встановленими вироком Запорізького обласного суду від 10.12.1999 року та ухвалою Верховного Суду України від 10.08.2000 р. і не містить тих обставин, які б могли вплинути на судові рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.

Окремою підставою для відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами засуджений вказує порушення його права на захист, разом з тим в чому конкретно воно полягало, засуджений в заяві не вказує.

Засуджений ОСОБА_7 , обґрунтовуючи наявність у нього права повторного звернення до суду із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, вказує не те, що відмовляючи у відкритті касаційного провадження за його скаргою на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року, Верховний Суд в постанові від 1 лютого 2019 року вказав не те, що вказане рішення апеляційного суду не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а відповідно він не обмежений у праві повторного звернення із аналогічною заявою до суду першої інстанції.

Як з`ясовано колегією суддів, дійсно ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 вересня 2018 року (ЄУН 320/3143/17, провадження № 11-кп/778/1188/18) було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року про повернення його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 1999 р. та ухвали Верховного Суду України від 10 серпня 2000 р. за нововиявленими обставинами.

При цьому, оцінюючи доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 з приводу відповідності його заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами вимогам ст. 462 КПК України, апеляційний суд в ухвалі від 10 вересня 2018 року вказав, що звертаючись до місцевого суду, засуджений вказував на наявність у нього алібі, яке полягало у тому, що на час вчинення інкримінованого йому злочину він перебував у приймальнику-розподільнику за вчинене ним адміністративне правопорушення. Разом з тим, з дослідженого апеляційним судом протоколу кримінальної справи відносно ОСОБА_7 було встановлено, що під час розгляду кримінального провадження засуджений займав відмінну позицію - вину не визнавав з підстав його непричетності до вбивства ОСОБА_12 , яке за його твердженнями, було вчинено ОСОБА_13 , з яким він того вечора розпивав алкогольні напої. Про обставини вчиненого вбивства ОСОБА_7 було відомо саме зі слів ОСОБА_13 , з яким він розмовляв через декілька годин після вбивства ОСОБА_12 . Також апеляційний суд встановив, що зі змісту показань самого ОСОБА_7 , а також підсудних ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та свідків вбачається, що в день вбивства ОСОБА_12 . ОСОБА_7 перебував у гуртожитку, де розпивав алкогольні напої з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Сам ОСОБА_7 про його перебування під час скоєння злочину в приймальнику-розподільнику судам першої і касаційної інстанції (на той час) не повідомляв.

Під час судового розгляду в апеляційному суді 10 вересня 2018 року засуджений ОСОБА_7 погодився, що про обставини алібі (перебування під адміністративним арештом) йому повинно було бути відомо ще під час судового розгляду.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 травня 2020 року, яким відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Запорізького обласного суду від 10 грудня 1999 р. та ухвали Верховного суду України від 10 серпня 2000 року та не знаходить підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг засудженого та його захисника.

До початку судового розгляду засудженим були подані клопотання про здійснення онлайн трансляції судового засідання та надання йому копії матеріалів кримінального провадження.

Клопотання засудженого про здійснення трансляції судового засідання судом було задоволено та організовано відповідну трансляцію на веб-порталі «Судова влада України», від клопотання про надання копії матеріалів провадження засуджений відмовився.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 429, 459, 461, 464 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення строку подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4