КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/6910/20 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/5697/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
09 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року,
за участю
прокурора ОСОБА_7 ,
ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» - адвоката ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 та накладено арешт шляхом позбавлення права розпорядження та користування майном, а саме:
нежитловою будівлею під літ. «А», яка знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Соборності (просп. Возз`єднання), 30/1, загальною площею 84.7 кв.м., яка належить на праві приватної власності ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» (ЄДРПОУ код43355818).
нежитловою будівлею під літ. «А», яка знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Соборності (просп. Возз`єднання), 30/1, загальною площею 84.7 кв.м., яка належить на праві приватної власності ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» (ЄДРПОУ код43355818).
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» не погоджується з позицією органу досудового розслідування щодо вказаних підстав для накладення арешту на майно та вважає, що судом не було належним чином досліджено та встановлено обґрунтованість заявлених у клопотанні прокурора вимог щодо арешту майна шляхом позбавлення права розпоряджатися та користуватися майном. Органом досудового розслідування не доведено причинно-наслідковий зв`язок між подіями щодо набуття права власності на об`єкт нерухомості, процедурами оформлення прав на користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Соборності 30/1 у Дніпровському районі м. Києва, в порядку передбаченому чинним законодавством України, та майном громадянки ОСОБА_8 , яке було передано в користування ТОВ «Санос» за адресою: м. Київ, вул. Плєханова у Дніпровському районі м. Києва. Єдиною ознакою двох різних об`єктів за площею, що знаходяться за різними адресами є лише Дніпровський район міста Києва. Жодних інших ознак, що дають можливість ідентифікувати об`єкти, власником яких є ОСОБА_8 , неможливо. Між громадянкою ОСОБА_8 та ТОВ «Санос» у ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» не існувало та не існує будь-яких правовідносин.
Також апелянт зазначає, що необґрунтованість оскаржуваної ухвали крім іншого суперечить положенням Земельного кодексу України, адже неможливо накласти арешт на майно, якого не існує як об`єкт цивільних правовідносин. Станом на дату накладення арешту на земельну ділянку, яка не має меж кадастрового номеру ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» розпочато, але не завершено процедуру оформлення земельної ділянки, з незалежних від ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» обставин. В оскаржуваній ухвалі не зазначено чиї права та інтереси було порушено та якими саме діями ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС», не вказано яка шкода спричинена в результаті неправомірних дій ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС». Відсутнє посилання на докази, що підтверджують необхідність накладення арешту.
Крім того, апелянт зазначає, що прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що земельна ділянка та нежитлове приміщення ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим винесена постанова прокурора про визнання вказаної ділянки речовим доказом є формальною. З оскаржуваної ухвали не вбачається, що органом досудового розслідування надано докази того, що арештоване майно ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» є предметом кримінального правопорушення чи містить на собі його сліди або того, що ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» має будь-яке відношення до кримінального правопорушення, що розслідується.
Апелянт також звертає увагу на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, представника ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» не було повідомлено належним чином про розгляд відповідного клопотання органу досудового розслідування, чим було порушено права та законні інтереси не лише ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС», а й третіх осіб. Відсутність можливості використання арештованого об`єкта нерухомості, що належить ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС», позбавляє останнього можливості виконувати взяті на себе зобов`язання за Договором 24122019 від 24 грудня 2019 року (що тягне за собою настання відповідальності за порушення договірних відносин та втрату доходу), сплачувати відповідні податки та збори до бюджету, нараховувати та виплачувати заробітну плату та нарахування на заробітну плату працівникам.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Встановлено, що п. 8 розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 138 від 28 листопада 2001 року «Про дозвіл на установку малих архітектурних форм», ОСОБА_8 тимчасово, терміном на 3 роки надано дозвіл установити кіоск під майстерню по шиномонтажу з сезонним майданчиком по вул. Плєханова.
Крім того, відповідно до розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 15 листопада 2002 року № 1286 «Про дозвіл на установку малих архітектурних форм та дозвіл на подальше використання їх за призначенням», ОСОБА_8 надано дозвіл, терміном на 3 роки на установку кіоску по вул. Плєханова (поряд із кіоском по наданню послуг по шиномонтажу) для продажу автозапчастин.
На підставі указаних розпоряджень Головним управлінням контролю за благоустроєм м. Києва та головним управлінням контролю за благоустроєм та зовнішнім дизайном м. Києва видано ордери № 2002-100116 та № 03040114. На підставі вказаних дозволів ОСОБА_8 встановлено дві тимчасові споруди, площею 20 кв.м та 40 кв.м кожна. В подальшому, приблизно у 2010 році між ОСОБА_8 та КП «Київпастранс» укладено договори про надання послуг з утримання малих архітектурних форм на майданчику, розміщеному по вул. Плєханова.
У подальшому, між ОСОБА_8 та ТОВ «Санос» в особі директора ОСОБА_9 укладено два договори оренди № 25/04-2017 та № 25-1/04-2017 від 25 квітня 2017 року, відповідно до указаних договорів ОСОБА_8 передала у строкове платне користування кіоск-магазин та кіоск-шиномонтаж за адресою: м. Київ, вул. Плєханова у Дніпровському районі м. Києва. Строк дії указаних договорів складав 1 рік.
Відповідно до п. 10.3 указаних договорів, у разі закінчення строку дії договорів, якщо ОСОБА_8 не повідомила письмово про припинення дії Договорів, вони вважаються пролонгованими на 1 рік.
У зв`язку з порушеннями ТОВ «Санос» умов договору, а саме несплати орендної плати за користування майном, ОСОБА_8 16 квітня 2019 року на адресу ТОВ «Санос» скеровано лист про припинення дії договорів з 16 квітня 2019 року. Разом з тим, незважаючи на указаний лист, ТОВ «Санос» в особі директора ОСОБА_9 на час проведення допиту продовжував використовувати указане вище майно. Крім того, ОСОБА_9 приблизно у кінці 2018 початку 2019 року без дозволу КП «Київпастранс» встановлено паркан на указаній вище земельній ділянці.
На підтвердження своїх показань ОСОБА_8 надала копії підтверджуючих документів.
Під час досудового розслідування проведено огляд місця події від 23 травня 2019 року, а також від 20 травня 2020 року, якими зафіксовані аналогічні обставини, а саме наявність тимчасової споруди, навісу та огородженої сіткою земельну ділянку.
Надалі, директором ТОВ «Санос» ОСОБА_9 за попередньою домовленістю із засновником ТОВ «Санос» ОСОБА_10 , які являються рідними братами, та з ОСОБА_11 розпочато вчинення певних дій з метою створення обставин, за яких останні будуть на законних підставах використовувати тимчасові споруди-шиномонтаж з майданчиком на земельній ділянці територіальної громади міста Києва.
Як підставу для реєстрації права власності на зазначену будівлю ОСОБА_11 використано довідку Асоціації «АВІСТОР-БУД» №594 від 08 травня 2019 року про адресу об`єкта нерухомого майна та технічний паспорт серія та номер 594/01/19, виданий 08 травня 2019 року цим же товариством.
Відповідно до Довідки Асоціації «Авістор-Буд» №594 від 08 травня 2019 року останньою на підставі «Інструкції про порядок технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24 травня 2001 № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773 (із змінами та доповненнями) проведено технічну інвентаризацію нежитлової будівлі, яка належить ОСОБА_11 , що заходиться на земельній ділянці 0,0692 га в м. Києві на проспекті Соборності, та встановлено, що дана нежитлова будівля має адресу: АДРЕСА_1 .
Також відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тим же державним реєстратором Комунального підприємства «Результат» ОСОБА_12 15 травня 2019 року внесено зміни підстав для державної реєстрації права власності, а саме змінено адресу нерухомого майна, а саме: м. Київ, просп. Соборності (просп. Возз`єднання), 30а змінено на м. Київ, просп. Соборності (просп. Возз`єднання), 30/1.
Департамент містобудування та архітектури листом від 03 серпня 2020 року № 055-1493 повідомив, що в реєстрі адрес, який розроблений згідно з Положенням про реєстр адрес у м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22 травня 2013 року № 337/9394 та Тимчасовим порядком присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомості у м. Києві, затвердженим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 25 червня 2011 року № 1094, відсутні відомості стосовно присвоєння об`єкту нерухомості поштової адреси просп. Соборності, 30/1.
Також, Депаратмент містобудування та архітектури листом від 13 липня 2020 року № 055-7673 повідомив, що розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 545 від 10 жовтня 2016 року, яким новозбудованому об`єкту: «Будівництво житлово-офісного комплексу із вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом на просп. Возз`єднання, 21в у Дніпровському районі м. Києва» (друга черга будівництва) присвоєно поштову адресу: м. Київ, просп. Возз`єднання, 30а.
Таким чином, поштова адреса: просп. Соборності, 30а, ще 10 жовтня 2016 року присвоєна іншій будівлі.
Асоціація «Авістор-буд», яка видала довідку про адресу нерухомого майна, яка в свою чергу слугувала підставою для реєстрації права власності на указаний вище об`єкт нерухомого майна не мала права та повноважень, видавати таку довідку. Тому, можна зробити висновок, що для реєстрації первинного права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна невстановленими особами використано завідомо підроблений документ.
Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації» своїм листом від 22 березня 2020 року № 062/14-6315 (И-2020) повідомило, що інвентаризаційних справ за адресами просп. Соборності (кол. Возз`єднання), 30/1 та 30а не існує.
Вказана заява подана ОСОБА_10 та додатком до заяви на підтвердження права власності на майно зокрема долучено підроблену довідку про адресу об`єкта нерухомого майна.
Встановлено, що будь-якої реконструкції нежитлового приміщення або тимчасової споруди протягом указаного проміжку часу не здійснювалося, це підтверджується протоколами огляду місця події від 23 травня 2019 року та від 20 травня 2020 року, та в свою чергу, подачу указаних документів до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва здійснено з метою внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей, про законність оформлення права власності на указаний об`єкт нерухомості.
05.10.2020 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого було задоволено.
Задовольняючи клопотання про арешт майна та накладаючи арешт на вищевказану земельну ділянку та нежитлову будівлю, слідчий суддя виходив з того, що вказане нерухоме майно відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також заслухано пояснення прокурора та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо було об`єктом кримінальних протиправних дій та є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування та накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах провадження міститься копія повістки /а.с. 136/ відповідно до якої на адресу ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» направлено повідомлено про дату, час та місце розгляду клопотання, а тому доводи апелянта щодо не повідомлення ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС», колегія суддів не приймає до уваги.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Інші доводи апеляційної скарги не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 та накладено арешт шляхом позбавлення права розпорядження та користування майном, а саме:
нежитловою будівлею під літ. «А», яка знаходиться за адресою: м. Київ, просп. Соборності (просп. Возз`єднання), 30/1, загальною площею 84.7 кв.м., яка належить на праві приватної власності ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС» (ЄДРПОУ код43355818), - залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «ВІАНОР-СЕРВІС».,- залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4