Справа № 307/1047/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_5 та
його захисниці адвокатки ОСОБА_6 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/1084/20, за апеляційною скаргою, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатка ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, із середньою освітою, не одруженому, не працюючому, раніше не судимому,

запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 30.12.2020 включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у проваджені Хустського районного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 та ч 1 ст. 185 КК України, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, про що також свідчить і ступінь тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 злочинів. Тому, суд відмовив у задоволенні клопотання захисниці про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт і задовольнив клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисниця обвинуваченого адвокатка ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що оскаржувана ухвала не містить будь-яких доводів про обставини та посилань на докази, якими вона обґрунтовувала клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, що свідчить про те, що судом не розглядалось таке клопотання, а також не досліджувались докази (документи), на які посилалась сторона захисту. При цьому, зазначає, що копію оскаржуваної ухвали обвинуваченому ОСОБА_5 взагалі не вручено, а захисником отримано копію ухвали лише 10.11.2020, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та необхідність його поновлення. Посилається на те, що обвинувальні акти щодо ОСОБА_5 не відповідають матеріалам кримінального провадження, зокрема, висновкам ряду судових експертиз, а також фактичним обставинам кримінального провадження, які не свідчать про доведеність органом досудового розслідування вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, і в свою чергу, не можуть слугувати підставою для обрання йому найбільш суворого запобіжного заходу. Стверджує, що прокурором не доведено, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню істини в справі, вчинити інший злочин, про що свідчить те, що кримінальне провадження перебуває у провадженні суду вже майже 2 роки, неодноразово досліджувалися матеріали справи, допитувалися свідки. При цьому, вказує на те, що ОСОБА_5 не переховувався від слідства та суду, постійно доставлявся і з`являвся на розгляд кримінального провадження, має на утриманні матір пенсійного віку, яка потребує його піклування, позитивно характеризувався за місцем роботи, а також позитивно характеризується в закладі, де тримається під вартою, що свою чергу свідчить про можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Крім того, зазначає, що в ОСОБА_5 набута вада здоров`я, така як гемангіома печінки, що потребує хірургічного втручання, наявне захворювання на туберкульоз, що в режимі тримання під вартою може нести загрозу як для життя ОСОБА_5 , так і життя інших осіб. Просить ухвалу скасувати та змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації та проживання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисниці адвокатки ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу й просили її задовольнити, представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з огляду на положення ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду судового провадження; будь-яких заяв про відкладення апеляційного розгляду та даних про поважність причин неявки прокурор не подавав; явка прокурора на розгляд апеляційної скарги не визнавалася апеляційним судом обов`язковою і сторона захисту не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою обґрунтовано взяв до уваги і те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, один із яких пов`язаний із застосуванням насильства, що має наслідком смерть потерпілого, і відноситься до особливо тяжких злочинів.
Тому, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що, виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачується, за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та його належної процесуальної поведінки.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до належного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 не відповідає матеріалам кримінального провадження, зокрема, висновкам ряду судових експертиз, а також фактичним обставинам кримінального провадження, які не свідчать про доведеність органом досудового розслідування вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, і в свою чергу, не можуть слугувати підставою для обрання йому найбільш суворого запобіжного заходу, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують і не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою на період судового розгляду, але не більше ніж на 2 місяці (до 30.12.2020).
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підлягає з`ясуванню у ході судового розгляду кримінального провадження, однак, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , та покарання, яке передбачено за їх вчинення, а також дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати про наявність вищезгаданих ризиків, запобіганню яких, на переконання апеляційного суду, буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як такі, що будь-яким чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, апеляційний суд, з огляду на наведене вище, відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить будь-яких доводів про обставини та посилань на докази, якими адвокат обґрунтовувала клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, що свідчить про те, що судом не розглядалось таке клопотання, а також не досліджувались докази (документи), на які посилалась сторона захисту.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню істини в справі, вчинити інший злочин, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наведеним вище.
Посилання на те, що кримінальне провадження перебуває у провадженні суду вже майже 2 роки, неодноразово досліджувалися матеріали справи, допитувалися свідки, і при цьому, ОСОБА_5 не переховувався від слідства та суду, постійно доставлявся і з`являвся на розгляд кримінального провадження, має на утриманні матір пенсійного віку, яка потребує його піклування, позитивно характеризувався за місцем роботи, а також позитивно характеризується у закладі, де тримається під вартою, - апеляційний суд визнає такими, що не спростовують можливості настання встановлених у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в свою чергу не дають підстав для застосування щодо ОСОБА_5 іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що в ОСОБА_5 наявне захворювання на туберкульоз, що тримання ОСОБА_5 під вартою може нести загрозу як для його життя, так і життя інших осіб, - апеляційний суд зазначає, що такі не свідчать про неможливість тримання особи під вартою, а будь-яких доказів які б свідчили про протилежне стороною захисту не надано.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив йому розмір застави. Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд також бере до уваги положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що спричинило смерть людини.
Під час розгляду судового провадження представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 також вказував на те, що обвинувачений ОСОБА_5 до моменту вчинення інкримінованих йому злочинних дій, проживаючи на території Російської Федерації неодноразово вчиняв злочини, за що притягувався до кримінальної відповідальності та засуджувався до покарань у виді позбавлення волі, при цьому, посилаючись на час, місце та найменування судових інстанції, якими такі постановлялись і те, що сторона захисту обвинувачений ОСОБА_5 та адвокатка ОСОБА_6 , будь-яких доводів у спростування цих пояснень не навела.
На будь-які інші факти у підтвердження доводів про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, в апеляційній скарзі не вказується, і на такі сторона захисту не посилалася в ході розгляду апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд визнає обґрунтованим і висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання адвокатки ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, й у свою чергу, відхиляє і доводи апеляційної скарги про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, вважаючи, що як цілодобовий домашній арешт, так і інші, більш м`які, запобіжні заходи не будуть достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
На підставі наведеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів та обставин, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подала захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатка ОСОБА_6 ,залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2020 року, якою обвинуваченому за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_5 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30.12.2020 включно залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :