ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1437/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2170/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст.15 ч.2 ст. 289 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 10 березня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 10 березня 2020 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Борова Зміївського району Харківської області, громадянин України, має середню освіту, розлучений, працює пакувальником у ЗАТ "Харківський силікатний завод", зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , має непогашену судимість за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.12.2013 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.05.2014 року, за сукупністю злочинів, передбачених частиною 3 статті 186, частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу України, до позбавлення волі на строк 5 років, 18.02.2015 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 6 місяців 20 днів на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.289 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вказаним вироком встановлено, що 08 травня 2019 року близько 01:00 години в смт Слобожанське Зміївського району Харківської області ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебував поблизу багатоквартирного будинку №4 по вул. Шевченка, де побачив припаркований на узбіччі автодороги автомобіль "ВАЗ-21013", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , після чого у нього виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.
Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_7 , діючи повторно, підійшов до вище вказаного автомобіля, вартість якого складає 14 223 грн 61 коп., та переконавшись, що його дії ніким помічені не будуть, за допомогою фрагменту цеглини, який знайшов поряд, розбив бокове скло лівої передньої дверцяти та шляхом її відкривання проник до автомобіля, сів за кермо і зробив спробу запустити двигун шляхом з`єднання дротів запалювання. Однак з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_7 не довів злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом до кінця через те, що був затриманий потерпілим ОСОБА_9 .

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, адвокат ОСОБА_11 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 відмовився від поданої апеляційної скарги та обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив клопотання щодо відмови від апеляційної скарги його захисника, адвоката ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 10 березня 2020 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не мав наміру на заволодіння транспортним засобом та не заперечував факту розбиття скла на автомобілі, але в самому автомобілі він не перебував, та цей факт не підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Крім того посилається, що потерпілий ОСОБА_9 не має до нього будь-яких претензій та просив закрити вказане кримінальне провадження.

Посилається, що не має водійського посвідчення та ніколи не навчався кермувати автомобілем, вважає, що його дії необхідно кваліфікувати, як пошкодження чужого майна.

Вислухавши доповідь судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; пояснення прокурора, який покладався на розсуд суду; вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу обвинуваченого в частині відсутності в його діях наміру на заволодіння транспортним засобом, колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за вказаних обставинах. Водночас показав, що конкретних обставин замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом не пам`ятає через сильне алкогольне сп`яніння. Просив не призначати покарання у виді позбавлення волі.
Крім визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_7 , його винуватість у вчиненні незакінченого замаху на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом у повному обсязі підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.
А саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.05.2019 року відповідно до якого ОСОБА_9 повідомив про замах на незаконне заволодіння його автомобілем "ВАЗ-21013", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. п. 84).
Показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є працівниками поліції, надали схожі між собою показання про те, що у травні 2019 року, під час їх виїзду до смт Слобожанське на виклик ОСОБА_9 про незаконне заволодіння автомобілем, було виявлено автомобіль "ВАЗ-21013" з розбитим склом водійської дверцяти та вирваними із замка запалювання дротами. Поруч з цим автомобілем знаходилися ОСОБА_7 , який був у стані сп`яніння, та ще один чоловік, який вказав на ОСОБА_7 як на особу, що намагався заволодіти транспортним засобом. Також, на балконі житловго будинку, розташованого поруч, стояв ОСОБА_9 , який вказав на ОСОБА_7 як на особу, що намагався заволодіти його автомобілем.
Протоколом огляду місця події від 08.05.2019 та заяви ОСОБА_9 від 08.05.2019 про згоду на огляд його автомобіля вбачається, що поблизу будинку № 4 по вул. Шевченка в смт Слобожанське Зміївського району Харківської області було оглянуто належний ОСОБА_9 автомобіль "ВАЗ-21013", реєстраційний номер НОМЕР_1 , де зафіксовано розбите скло на дверцятах з боку водія, в салоні автомобіля витягнуті дроти із замка запалювання. Також в автомобілі було виявлено та вилучено фрагмент цеглини, який визнаний речовим доказом та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Зміївського ВП ГУНП в Харківській області (квитанція №265). Протокол складено за участі потерпілого ОСОБА_9 та понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (а. п. 86-96, 119-121).
Даними копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_9 є власником автомобіля "ВАЗ-21013", з реєстраційним номером - НОМЕР_1 (а. п. 97, 98).
Довідкою КНП "Зміївська центральна районна лікарня" від 08.05.2019 року відповідно до якої 08.05.2019 ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю за аналізатором "Драгер" 0,464 %0) (а. п. 99).
Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 33.2019 від 16.05.2019 року, калькуляцією відновлювального ремонту КТЗ з додатками.

Вказані докази були ретельно досліджено судом першої інстанції та надано їм відповідну оцінку при ухваленні вироку.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні міри покарання не достатньо врахував фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання і знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого ним злочину, ступінь здійснення злочинного наміру та причини в наслідок яких злочин не було доведено до кінця, особу обвинуваченого, який який раніше будучи особою, що не має судимостей відповідно до ст. 89 КК України, вчинив сукупність злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 259 КК України, за які має непогашену судимість, засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого був звільнений умовно-достроково, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував, має постійне місце роботи, характеризується як особа, щодо якого за зареєстрованим місцем проживання сільська рада компрометуючими матеріалами не володіє.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання також враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у виді щирого каяття та скоєння злочину в стані алкоголь ного сп`яніння відповідно. З урахуванням перелічених обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання відповідно до вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, та дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, без конфіскації майна
Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченого про необхідність пом`якшення призначеного покарання, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, потерпілий ОСОБА_9 повідомив про відсутність у нього претензій до обвинуваченого та відмовився давати показання щодо обставин кримінального провадження.
У заяві від 23.09.2019 потерпілий ОСОБА_9 просив проводити судовий розгляд кримінального провадження за його відсутності, вказав, що претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має (а. п. 41).
Щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині визнане судом обставиною, що пом`якшує покарання.
Окрім того, згідно інформації наданої виконавчим комітетом Борівської сільської ради Зміївського районну Харківської області на обвинуваченого, яка долучена до матеріалів справи, ОСОБА_7 зареєстрований та проживає за однією адресою та вказана сільська рада у відношенні останнього компрматеріалами не володіє (а.п. 127).
Ці відомості під час апеляційного розгляд ніким з учасників кримінального провадження не оспорювалися та не спростовані.
Стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанції не надано буд-яких даних, що негативно характеризують особу обвинуваченого.
В зв`язку з тим, що потерпілий фактично не має будь-яких претензій до обвинуваченого, не настання тяжких наслідків від вчиненого злочину, колегія суддів вважає , що суспільна небезпечність та шкідливі наслідки злочину знижені.
Окрім того, колегія суддів враховує, що після звільнення з місць позбавлення волі 18 лютого 2015 року, ОСОБА_7 протягом чотирьох років не скоїв нових злочинів , що свідчить про те, що він впевнено став на шлях виправлення.
Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає за можливе у даному випадку звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Саме таке покарання, на думку колегії, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання.
Крім того, обвинуваченому належить зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою, з 10 березня 2020 року по 22 вересня 2020 року включно з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 405,407,408 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 10 березня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.15 ч.2 ст. 289 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

В період іспитового строку покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк перебування під вартою з 10 березня 2020 року по 22 вересня 2020 року включно.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: