ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/339/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника

потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13

представника

потерпілої ОСОБА_13

адвоката ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, із вищою освітою, не одружений, працюючий бібліотекарем у філії Тернопільської районної центральної бібліотеки в смт. В.Бірки, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Провадження у справі за цивільним позовом прокурора Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 21 565 грн. - закрито.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль ЗАЗ 110307 «Славута», н.з. НОМЕР_1 та на автомобіль Volkswagen Vento, н.з. НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати та вирішено питання речових доказів у справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року задоволено заяву представника потерпілої ОСОБА_13 -адвоката ОСОБА_16 та внесено виправлення у вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2020 року, ухвалений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000130 від 08 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , вказавши у дев`ятнадцятому абзаці його мотивувальної частини після слів «…добровільне відшкодування завданого збитку представнику потерпілого ОСОБА_10 та…» - «відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування ОСОБА_17 , відсутність претензій до ОСОБА_7 зі сторони інших потерпілих».

Згідно з вироком суду, 08 березня 2020 року приблизно о 06 год. 40 хв. водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно несправним автомобілем марки «ЗАЗ» моделі 110307, н.з. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.2.9./а/ Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року /далі - ПДР/, згідно яких водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та вимоги п. 31.4.5 /г/ ПДР, в порушення яких на одну /задню/ вісь вказаного транспортного засобу було встановлено шини різних моделей, різної сезонності з різними малюнками протектора, що могло бути виявлено водієм в процесі огляду перед початком руху. Керуючи вказаним автомобілем, ОСОБА_7 рухався із трьома пасажирами: ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_15 , без вантажу автодорогою «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», від м.Хмельницький до м.Тернополя. Під час керування автомобілем водій ОСОБА_7 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб у разі її зміни, своєчасно відреагувати, та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. /б, д/ ПДР.

Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок порушення вимог п. 10.1. ПДР, рухаючись у напрямку м. Тернопіль за межами населеного пункту с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області, автодорогою «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», ОСОБА_7 , змінив напрямок руху автомобіля вліво, внаслідок чого керований ним автомобіль марки «ЗАЗ» моделі 110307, н.з. НОМЕР_1 , перетнув горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1. «вузька суцільна лінія», виїхав на смугу, призначену для руху в зустрічному напрямку.

В цей час автодорогою «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» в напрямку до м.Хмельницький зі швидкістю 80 км/год рухався технічно справний автомобіль «Volkswagen» моделі Vento, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який керував автомобілем в межах своєї смуги, з одним дорослим пасажиром ОСОБА_18 та двома малолітніми пасажирами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_19 , 2013 року народження, без вантажу.

Внаслідок виїзду керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_7 створив аварійну дорожню ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія ОСОБА_10 , позбавивши його можливості запобігти своїми односторонніми діями настанню дорожньо-транспортної пригоди /далі - ДТП/ та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів на зустрічній відносно свого руху смузі.

Внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримали:

- малолітній пасажир автомобіля «Volkswagen» моделі Vento, н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 - у вигляді рани лівої щоки та слизової оболонки присінку рота, прояви забою м`яких тканин обличчя /в т.ч. носа і губ/ та нижньогрудного відділу хребта, розрив лівої носової раковини; клініко-інструментальними дослідженнями встановлено перелом нижньої стінки лівої орбіти /підтверджено при вивченні дисків із комп`ютерною томографією/ та об`єктивну неврологічну симптоматику закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку легкого ступеня, які відповідно до п. п. 2.2.1 /в/ і 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень /МОЗ України, Київ, 1995/ належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого /більш як 21 добу/ розладу здоров`я;

- пасажир автомобіля «ЗАЗ» моделі 110307, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 - у вигляді садна носа і правої брови; клініко-інструментальними дослідженнями встановлено закриту травму шиї у вигляді уламкового перелому тіла 4-го шийного хребця, перелому лівої дужки 4-го шийного хребця та крайового перелому лівого суглобового паростка 3-го шийного хребця /наявність вказаних травматичних змін підтверджено при вивченні рентгензнімків із комп`ютерною томографією шийного відділу хребта/, які згідно з п.п. 2.1.2 і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких;

- пасажир автомобіля «ЗАЗ» моделі 110307 н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_15 - у вигляді чисельних саден голови, верхніх та нижніх кінцівок, прояви забою м`яких тканин лівої половини грудей; клініко-інструментальними дослідженнями встановлено об`єктивну неврологічну симптоматику закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, закриту травму грудей у вигляді лівобічного пневмотораксу, колапсу лівої легені та забою паренхіми нижніх часток обох легень, закриту травму живота у вигляді розриву селезінки, двох розривів печінки, зачеревинного крововиливу з ознаками забою нирок, перелом лівого поперечного паростка 5-го поперекового хребця, задній вивих головки лівої стегнової кістки, травму тазу у вигляді переломів лівої вертлюгової впадини, обох лобкових кісток, лівої половини крижової кістки та правої сідничної кістки, які згідно з п.п. 2.1.2 і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких;

- пасажир автомобіля «ЗАЗ» моделі 110307, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_17 , протягом 26 діб /з 8 березня 2020 року/ перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології і інтенсивної терапії комунального некомерційного підприємства Тернопільської обласної ради "Тернопільська університетська лікарня", де помер ІНФОРМАЦІЯ_3 о 23 год. 15 хв. За результатами розтину трупа та даними медичної карти № 04136 стаціонарного хворого його смерть настала внаслідок закритої травми шийного відділу хребта з ушкодженням спинного мозку, яка у перерізі травматичного процесу ускладнилася розвитком висхідного набряку-набубнявіння та компресії /стиснення/ головного мозку. Таким чином, між спричиненням внаслідок зазначеної ДТП ушкоджень і настанням смерті ОСОБА_17 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_17 , окрім травми шиї було виявлено наступні травматичні зміни: рану тім`яної ділянки, садна підщелепної ділянки, колін та гомілок, відкриті переломи 2-ї та 3-ї правих плюснових кісток, закриту травму тазу у вигляді переломів: правої лобкової і обидвох сідничних кісток та задньої стінки лівої вертлюгової впадини, закриті переломи діафізів стегнових кісток, закриті компресійні переломи 5-7-го грудних хребців та правих поперечних паростків 1-го і 2-го поперекових хребців. Вказані тілесні ушкодження виникли прижиттєво, незадовго до вступу ОСОБА_17 на стаціонарне лікування, що підтверджується виразністю і матовим відтінком крововиливів та відсутністю ознак загоєння в місцях ушкоджень, станом поверхні саден тощо. Види ушкоджень /переломи кісток, крововиливи, садна тощо/, а також властивості рани тім`яної ділянки /лінійно-звивиста форма, зсаднені краї/ свідчать про спричинення їх внаслідок значної за силою дією тупих предметів. Масивність, чисельність, різноманітний характер ушкоджень /садна, крововиливи, переломи кісток тощо/, розташування їх на різних анатомічних ділянках та протилежних поверхнях тіла, в сукупності дають підставу стверджувати, що в даному випадку мала місце транспортна травма, не виключено при зіткненні двох транспортних засобів, в одному із яких перебував ОСОБА_17 , та травмуванні останнього виступаючими частинами салону автомобіля. Виявлений на тілі ОСОБА_17 комплекс ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, стосовно живих осіб, кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 , вимог п.п. 2.3. /б, д/; 2.9. /а/; 10.1.; 31.4.5 /г/ ПДР та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. «вузька суцільна лінія» перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_12 , ОСОБА_15 тяжкого тілесного ушкодження та ОСОБА_17 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_7 основного покарання та застосувати ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання, яке йому призначено у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 частини першої ст.76 КК України.

Апелянт обґрунтовує свої вимоги тим, що суд призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, в повній мірі не дав оцінки характеризуючим даним його особи, пом`якшуючим та обтяжуючим обставинам, не вірно трактував у вироку позиції учасників справи.

Вказує, що ОСОБА_7 повністю визнав вину, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої ОСОБА_13 , що внаслідок отриманих у ДТП травм та тілесних ушкоджень помер її син ОСОБА_17 , який був його другом. Сплатив кошти на лікування потерпілих ОСОБА_17 , малолітнього ОСОБА_9 та матеріальну шкоду пов`язану з ремонтом автомобіля Volkswagen Vento, н.з. НОМЕР_2 .

Посилається на те, що обвинувачений є молодого віку, вчинив злочин з необережності, раніше не судимий, з вищою освітою, працює, позитивно характеризується, має поганий стан здоров`я після ДТП, усвідомив суспільну небезпеку своїх дій, відсутні претензії зі сторони потерпілих, тому вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати ст. 75, 76 КК України.

Окрім цього, просить виключити з вироку суду посилання на обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки, вважає, ця обставина є кваліфікуючою ознакою, тому не може судом ще раз враховуватися при призначені покарання, що його обтяжує.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного основного покарання змінити та застосувати положення ст. 75, 76 КК України.

Апелянт вказує, що раніше не судимий, позитивно характеризується, допомагає непрацездатній бабусі, лікується після ДТП, відшкодував спричинену шкоду потерпілим, просить вибачення за скоєне, зазначає, що претензій зі сторони потерпілих немає та останні не наполягали на призначенні суворого покарання.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та представник потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 просять вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного обвинуваченому основного покарання, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку три роки, посилаючись на те, що претензій до обвинуваченого не мають, останній повністю визнав вину, розкаявся, просив вибачення у потерпілих.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах захисника ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги захисника, обвинуваченого, потерпілих, просять їх задовольнити, в судових дебатах потерпілу ОСОБА_13 , її представника ОСОБА_14 , які заперечили апеляційні скарги, вказують, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК, в судових дебатах прокурора, який заперечив подані апеляційні скарги, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України та в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення цієї особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого діяння, конкретні обставини провадження, особу винного, що вчинив необережний тяжкий злочин, наслідки цього діяння спричинення чотирьом потерпілим: малолітньому ОСОБА_9 - середньої тяжкості тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 , ОСОБА_15 - тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер, врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання: повне визнання вини, щире каяття, молодий вік, те, що працює, позитивно характеризується, раніше не судимий, після ДТП має поганий стан здоров`я, добровільно відшкодував завдані збитки представнику потерпілого ОСОБА_10 та витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування ОСОБА_17 , відсутність до нього претензій зі сторони інших потерпілих та за наявності обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Окрім того, судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з порушенням вимог п.п. 10.1, 31.4.5, 2.3 б,д, 1.1 ПДР України, виїхав на зустрічну смугу, створив аварійну обстановку, зіткнувся з іншим автомобілем та спричинив середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження чотирьом потерпілим, один, з яких, від тяжких ушкоджень - помер.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, що настали та інших обставин, які впливають на ступінь відповідальності особи, яка керує транспортними засобами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Наведені в апеляційних скаргах доводи, в тому числі щодо вчинення ОСОБА_7 необережного злочину та наявність пом`якшуючих обставин, не дають підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Так, за змістом ч.1 ст.75 КК України звільнення від відбування покарання можливе із урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, на підставі яких суд може дійти до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції вірно врахував, що обвинувачений вчинив хоч і необережний, однак тяжкий злочин, наслідком якого є смерть людини та тяжкі і середньої тяжкості тілесні ушкодження інших потерпілих.

Керуючи технічно-несправним автомобілем ОСОБА_7 порушив п.п.31.4.5 г, 2.3 б,д, 1.1 Правил дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків. Тому уникнення обвинуваченим реального покарання негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху. Окрім того, кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілих щодо виду та розміру покарання, сама по собі, не є вирішальною для суду.

Таким чином, з урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, а також пом`якшуючих обставин, на які апелянти посилаються в своїх скаргах, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_13 , яка не підтримувала позицію щодо застосування до обвинуваченого статті 75 КК, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи захисника, що обставина- стан алкогольного сп`яніння, є кваліфікуючою ознакою, тому не може судом ще раз враховуватися при призначені покарання з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 67 КК України визначені в ній обставини може бути визнано обтяжуючими за умови, якщо вони не впливають на кваліфікацію діяння.

Так, тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК. Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення підп. а п.2.9 ПДР не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК, адже саме по собі не призводить до суспільно небезпечних наслідків, передбачених у цій статті.

Вказівка у вироку на порушення водієм транспортного засобу підп. а ПДР лише деталізує, уточнює, конкретизує правопорушення, його суспільну небезпечність, стан суб`єкта злочину, передбаченого ст. 286 КК, але жодним чином не впливає на кваліфікацію (не є кваліфікуючою ознакою) злочину.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не має правового значення для юридичної оцінки кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК. Тому рішення суду про врахування на підставі п.13 ч.2 ст. 67 КК зазначеного стану обвинуваченого як обтяжуючої покарання обставини є правомірним, узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа № 682/956/17, провадження № 13-31кс19).

За таких обставин, при виборі заходу примусу суд дотримався приписів статтей 50, 65 КК, а призначене обвинуваченому покарання є справедливим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді