Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2838/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/2838/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким у виді арешту. Вважає ухвалу суду незаконною, прийнятою без повного та всебічного аналізу обставин справи. Зазначає, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції належним чином не врахував, що він працевлаштований на виробництві установи та на даний час порушень режиму утримання не допускає, вчинені ним раніше порушення режиму утримання мають строк давності. Вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що він є учасником АТО, а також має нагороди та грамоти за сумлінне та самовіддане служіння Україні.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді арешту.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 01.02.16 року; кінець строку: 01.02.23 року; відбув покарання 01.08.19 року.
Враховуючи, що за період відбуття покарання засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе з негативної сторони, в лютому 2020 року допустив 3 порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі один раз поміщався до дисциплінарного ізолятора, стягнення не зняті та не погашені, працевлаштований на виробництві колонії різноробочим на деревообробній дільниці, але до праці ставиться посередньо та нових заохочень не має, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що вже став на шлях виправлення та залишив його клопотання без задоволення.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З ухвали суду вбачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2015 року за ч.2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 01.02.2016 року; кінець строку: 01.02.2023 року; відбув покарання 01.08.2019 року.
Відповідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 , останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.02.2016 року. З 29.09.2016 року відбуває покарання в державній установі «Райківська виправна колонія (№73)». Був працевлаштований на виробництві колонії різноробочим на деревообробній дільниці, до роботи ставився сумлінно. 04.11.2019 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації, де допустив злісне порушення режиму утримання. 11.01.2020 року за допущення злісного порушення був повернутий до дільниці ресоціалізації. Працевлаштований на виробництві колонії різноробочим на деревообробній дільниці, до роботи ставиться посередньо. За цей час відбування покарання характеризується негативно, допустив 3 порушення вимог режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі один раз поміщався до дисциплінарного ізолятора. Стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Мав 4 заохочення, нових заохочень не має. Вину у скоєному злочині визнав повністю (а.с. 13-15).
Згідно положень ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, поряд із передбаченими у ч.4 ст. 82 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 82 КК України.

Також, апеляційний суд відмічає, що для застосування щодо засудженого положень ст. 82 КК України необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
Доводи апелянта про те, що він працевлаштований на виробництві установи та на даний час порушень режиму утримання не допускає, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали.
Також, місцевим судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, в лютому 2020 року допустив 3 порушення вимог режиму, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі один раз поміщався до дисциплінарного ізолятора, стягнення не зняті та не погашені, нових заохочень не має, що не дозволяє зробити висновок про досягнення мети покарання та доведення засудженим факту, що він вже повноцінно, стабільно став на шлях виправлення.
Зазначення апелянтом про те, що він є учасником АТО, а також має нагороди та грамоти за сумлінне та самовіддане служіння Україні, не може в розумінні Закону України про кримінальну відповідальність слугувати безумовною підставою для застосування до останнього положень ст. 82 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: