УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 320/7134/18
провадження № 51-3520 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року,
встановив:
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (даліКК) за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Так, органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що у період часу з 14.35 год. по 14.49 год. 18 липня 2018 року, ОСОБА_5 , знаходячись в магазині «АТБ», який розташований у будинку № 6/1 по вул. Університетській в м. Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, зі столу, таємно викрав належне потерпілій ОСОБА_6 майно, а саме: жіночу сумку коричневого кольору зі шкірозамінника, вартістю 250 грн., в якій знаходилися: грошові кошти в розмірі 3000 грн.; окуляри для зору, вартістю 100 грн.; зарядний пристрій для мобільного телефону чорного кольору типу «micro-USB», вартістю 100 грн.; гребінець для волосся масажний чорного кольору, вартістю 100 грн.; штани чорно-білого кольору, майка чорного кольору, рушник махровий синього кольору, загальною вартістю 50 грн.; пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , яке для потерпілої матеріальної цінності не становить; полімерний пакет синього кольору, який для потерпілої матеріальної цінності не становить, в якому знаходилися: парасолька (автоматична) синього кольору, вартістю 100 грн.; халат синього кольору з написом жовтого кольору «Турбоком», який для потерпілої матеріальної цінності не становить; капці полімерні зеленого кольору, які для потерпілої матеріальної цінності не становить. Після чого, ОСОБА_5 з місця події зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 3700 грн.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_4 не погоджується із вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року, просить скасувати зазначені судові рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом, в той час, як перегляд судових рішень з підстав неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції, згідно з положеннями статті 409 КПК.
Так, Мелітопольський міськрайонний суд у вироку від 22 травня 2019 року повно, всебічно та неупереджено дослідивши наявні докази, надані суду стороною обвинувачення, вирішуючи питання про наявність підстав для визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 КК, встановив, зокрема, що фото та відеозапис подій від 18 липня 2018 року, наданий суду стороною обвинувачення, не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки вони отримані від ДОП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , який зафіксував зазначені факти на свій телефон з камер відеоспостереження, що розташовані в магазині «АТБ», що є порушеннями порядку отримання доказів, передбаченого КПК. Більш того, суд звернув увагу на те, що, зазначені фото та відеозапис повністю спростовують доводи прокурора, викладені в обвинуваченні.
Окрім того, оцінивши показання допитаних свідків, суд першої інстанції врахував, що всі вони не були очевидцями злочину, їх показання базуються на переглянутому відеозаписі з камер відео спостереження. Проте, надані суду фото та відео файли не викривають ОСОБА_5 , а, навпаки, виправдовують його. Більш того, показання свідків спростовуються показаннями самої потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що на досудовому розслідуванні надала показання, які викривають ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, внаслідок поганої якості фото та відеозапису, які їй демонстрував з мобільного телефону працівник поліції. Отже, жодним наданим стороною обвинувачення доказом обставини, які прокурор вважав доведеними, не підтверджуються, незважаючи на те, що обов`язок доказування цих обставин, за приписами статті 92 КПК, покладено саме на сторону обвинувачення. Так, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би прямо чи непрямо вказував на причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Показання жодного з допитаних судом свідків сторони обвинувачення та самої потерпілої не вказують на його причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Будь-яких інших доказів щодо вчинення саме ОСОБА_5 таємного викрадення чужого майна (крадіжки) органом досудового розслідування та прокурором зібрано не було та суду першої інстанції не надавалось. Саме тому суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, поза розумним сумнівом, винність ОСОБА_5 відповідно до вимог КПК, дослідженими в судовому засіданні доказами, показаннями свідків.
В ухвалі Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року зазначено, що у відповідності до вимог статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості тлумачаться на її користь. Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, про що неодноразово наголошувалось у рішеннях Європейського суду з прав людини, в т.ч. і у рішенні по справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року.
Судом апеляційної інстанції під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , у відповідності до положень статті 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, із дотриманням принципу диспозитивності, діючи в межах своїх повноважень, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, було встановлено, що вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведено, тому останній підлягає виправданню, про що вірно зазначено як в мотивувальній, так і в резолютивній частині вироку Мелітопольського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року.
Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вироку Мелітопольського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року, Запорізьким апеляційним судом не встановлено, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року.
Ухвала Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3