В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0003064 від 03.09.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фурси, Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, інваліда 3 групи, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», у невстановлений досудовим розслідуванням час у невстановленому в ході досудового розслідування місці, знайшов рослини коноплі, які залишив в господарському приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав їх для власних потреб, без мети збуту.
В подальшому, 11.09.2020 року під час проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , в господарському приміщенні на території вказаного домогосподарства працівниками поліції в присутності понятих виявлено та вилучено поліпропіленовий пакет, в середині якого знаходилася речовина рослинного походження масою 7,40 г, один паперовий згорток, в якому знаходилася речовина рослинного походження масою 0,17 г, речовини рослинного походження масою 14,80 г, а всього загальною масою 22,37 г, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено «канабіс», які ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що йдучи з рибалки знайшов рослини коноплі, які приніс за місцем свого проживання та залишив у господарському приміщенні. Не заперечував, що з господарського приміщення за місцем його проживання було виявлено та вилучень поліпропіленовий пакет з речовиною рослинного походження масою 7,40 г, паперовий згорток з речовиною рослинного походження масою 0,17 г, речовини рослинного походження масою 14,80 г, а всього загальною масою 22,37 г. Зазначив, що ці наркотичні засоби він зберігав для власного вживання.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якою особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, дані про особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, є інвалідом ІІІ групи.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини.
Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Разом із тим, призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів від підприємницької чи іншої законної діяльності; доходів у вигляді відсотків за банківськими вкладами; доходів від цінних паперів; нерухомого та іншого майна. Оскільки, обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.
Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, то в даному випадку, він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачений не працює, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем роботи засудженого.
З огляду на викладене, враховуючи, що до ОСОБА_3 не можуть бути застосовані менш суворі види покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді обмеження волі, в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 статті 309 КК України.
Однак, враховуючи конкретні обставини справи, те, що обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, запевнив, що зробив для себе належні висновки, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, призначене покарання та звільнення від його відбування, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 980, 70 грн.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання - 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 70 коп.
Речові докази у справі речовину рослинного походження «канабіс», яка запакована до спеціального пакету №ЕХР0468806 та передана на зберігання до камери схову Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області знищити.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1