Справа № 463/6324/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/608/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року м. Львів
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижній Новгород Російської Федерації, росіянина, громадянина України, не судимого, неодруженого, непрацюючого, без місця реєстрації та постійного визначеного місця проживання, на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2020 року щодо останнього за ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
вироком Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 6 червня 2019 року. Запобіжний захід ОСОБА_6 - тримання під вартою - залишити без змін до вступу вироку в законну силу. Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку суду ОСОБА_6 в ніч з 29 на 30 травня 2019 року, в точно невстановлений досудовим розслідуванням час, в стані алкогольного сп`яніння знаходився в недобудованому закинутому приміщенні, яке розташоване на відстані приблизно тридцяти метрів навпроти задньої частини будівлі гуртожитку № 7 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за адресою: м. Львів, вул. Мечнікова, 8а, в процесі словесного конфлікту з ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків умисно наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками в ділянку обличчя та тулуба, коли ОСОБА_9 лежав на землі, обвинувачений наніс йому декілька ударів предметом, схожим на цеглу, в область потиличної ділянки. Внаслідок нанесених травм ОСОБА_9 помер.

Причиною смерті ОСОБА_9 є тупа відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи черепа з крововиливами під оболонку та у речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком, яка утворилась при життєво, незадовго до настання смерті від неодноразової дії тупих предметів та відповідно до наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року є небезпечним для життя в момент заподіяння, а тому відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2020 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції не допитав головного свідка ОСОБА_10 . Також звертає увагу на те, що він був затриманий 01.06.2019 року, що не враховано при винесенні вироку.

У своїй апеляції також зазначає, що 29 травня 2019 року ОСОБА_9 вдень прийшов на недобудову на території Львівського національного медичного університету, біля котельні, де перебував він і ОСОБА_10 та попросився побути до вечора, оскільки мав зустріч о 1:00 годині ночі на вул. Мечнікова. Він та ОСОБА_9 пішли та придбали дві пляшки горілки, оскільки останній мав гроші, та пачку сигарет. Потім пішли в ломбард на вул. Личаківській, де ОСОБА_9 здав кнопочний телефон «Нокіа», за який отримав 200 гривень. Повернувшись назад до недобудови, розпили на трьох (він, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) дві пляшки горілки та грали в карти. Потім обвинувачений пішов та придбав ще одну пляшку горілки та сигарети. Повернувшись назад, ОСОБА_9 пропонував йому піти красти металобрухт, на що він відмовився та пішов на столики кафе біля готелю «Еней» де пробув до 7-7:30 год. 30 травня 2019 року. Повернувшись зранку в недобудову, ОСОБА_10 повідомила йому, що ОСОБА_9 вночі пішов на зустріч і не повернувся. Потім приблизно о 9 годині 30 хвилин він з ОСОБА_10 знайшли на першому поверсі недобудови тіло ОСОБА_9 та викликали поліцію.

Вказав, що на нього чинився тиск, а тому просить не брати до уваги всі покази, які він давав на досудовому розслідуванні, в тому числі під час проведення слідчого експерименту за його участі. Вказав, що ніякого злочину не вчиняв і ОСОБА_9 не вбивав.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апелянтом у своїй апеляційній скарзі не наведено переконливих аргументів про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б надали підстави для скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у заподіяння потерпілому ОСОБА_9 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили настання смерті осотаннього.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, стверджується даними, що містяться у показаннях потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 ; протоколі огляду місця події від 30 травня 2019 року та додатком до протоколу відеозаписом огляду місця події; протоколі огляду місця події від 4 червня 2019 року; протоколі огляду місця події від 4 червня 2019 року та додатком до протоколу відеозаписом огляду місця події; висновку експерта № 810/2019-ім від 26 липня 2019 року відповідно до якого у слідах на ковровому покритті, на ковдрі, які вилучені під час огляду місця події, виявлена кров людини та антигени А, Н за ізосерологічною системою АВ0, що може походити від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти В зі супутнім антигеном Н, в тому числі і від ОСОБА_9 ; лікарському свідоцтві про смерть № 508/19 від 1 червня 2019 року, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 є набряк, набухання головного мозку, перелом кісток черепа з крововиливом під оболонки та речовину головного мозку, які утворились внаслідок контакту з тупим предметом і відповідно до наказу № 6 Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року є небезпечним для життя в момент заподіяння, а тому відноситься до тяжкого тілесного ушкодження; висновку експерта № 508/2019 від 14 червня 2019 року; протоколі пред`явлення трупа для впізнання від 4 червня 2019 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 5 червня 2019 року та додатком до протоколу відеозаписом проведення слідчого експерименту; протоколі проведення слідчого експерименту від 5 червня 2019 року та додатком до протоколу відеозаписом проведення слідчого експерименту; протоколі проведення слідчого експерименту від 6 червня 2019 року та додатком до протоколу відеозаписом проведення слідчого експерименту; висновку судово-психіатричного експерта № 284 від 17 липня 2019 року.

Так свідок ОСОБА_13 показала, що вона проживала в недобудові навпроти задньої частини будівлі гуртожитку № 7 Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на першому поверсі разом з ОСОБА_14 , а ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на третьому. Останній раз бачила ОСОБА_9 в кінці весни 2019 року, точної дати не пригадує, як він підіймався на гору у вказаній недобудові, до ОСОБА_6 . Потім чула крики та більше ОСОБА_9 живим не бачила. Вказала, що ОСОБА_6 зніс труп ОСОБА_9 на перший поверх та казав ОСОБА_14 не викликати поліцію.

Окрім того, під час проведення слідчого експерименту від 6 червня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 в присутності свого захисника повідомив як наносив один два удари ОСОБА_9 предметом схожим на цеглу в задню частину голови.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , свідчать про те, що саме ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.

Крім цього, судом першої інстанції було надано належну оцінку доводам обвинуваченого, які жодним чином не впливають на доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. Також вірно ухвалено рахувати ОСОБА_6 строк відбуття покарання з 6 червня 2019 року дати застосування запобіжного заходу, оскільки відсутні дані щодо затримання обвинуваченого до вказаної дати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений намагається подати розвиток подій у своїй інтерпретації.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції судовий розгляд у дані справі провів повно, дослідив усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у тому числі доводи сторони захисту щодо таких обставин, вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого переконання про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, належним чином вмотивувавши свої висновки.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, а отже така визнається необґрунтованою.

У ході апеляційного провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4