Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2651/20
1 - кс/490/3399/2020
У Х В А Л А
14 вересня 2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, без місця реєстрації та проживання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

14.09.2020р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Згідно вказаного клопотання вбачається, що слідчим відділом Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 07.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.01.2020, близько 12:00 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в районі недобудови, неподалік супермаркету «Метро», що розташований по проспекту Героїв України буд. 9-Д в м. Миколаєві, вирішили направитись у середину недобудови, де в той час, на третьому поверсі перебували неповнолітні потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Побачивши неповнолітніх потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний корисливий умисел, направлений на шахрайство, тобто незаконне заволодіння майном неповнолітніх, шляхом обману.

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи повторно та за попередньою змовою групою осіб, підійшли ближче до потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 та вводячи останніх в оману, представилися охоронцями недобудови та повідомили потерпілих, що вони відведуть їх до відділку поліції, через те, що неповнолітні зайшли на охоронювану територію.

При цьому, ОСОБА_8 , продовжуючи вводити потерпілих в оману, дістав із кишені мобільний телефон та імітуючи телефонну розмову, приклав телефон до вуха та почав гучно розмовляти нібито із керівником відділку поліції про те, що він спіймав правопорушників та попрохав керівника приїхати до них.

Після цього, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_11 віддати йому мобільний телефон в обмін на те, що вони із ОСОБА_8 не відведуть ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 до відділку поліції.

Будучи введеним в оману та побоюючись можливого покарання у разі повідомлення поліції, ОСОБА_11 погодився на пропозицію ОСОБА_6 та добровільно віддав йому власний мобільний телефон марки «НUAWEY Y5. 2019» ІМЕI-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 чорного кольору, вартістю 2375,00 грн.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи видавати себе за охоронця, підійшов до ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які стояли неподалік, разом із ОСОБА_8 , та почав запитувати чи мають ОСОБА_9 та ОСОБА_14 грошові кошти. ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_6 , що не має грошей, а ОСОБА_11 сказав, що має 10 гривень, на що ОСОБА_6 сказав, що це замало та сказав, що йому потрібні гроші на алкоголь. ОСОБА_9 в свою чергу, відповідаючи на запитання ОСОБА_6 повідомила, що має грошові кошти та передала ОСОБА_6 одну купюру номіналом у 20 гривень, на що той погодився та взяв гроші.

Надалі, ОСОБА_6 наказав усім спускатися на перший поверх недобудови, де у нього виникла сварка із ОСОБА_8 стосовно того, яким чином далі діяти та того чи відпускати ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 із недобудови.

Натомість, ОСОБА_6 перебуваючи на першому поверсі недобудови разом із ОСОБА_8 та потерпілими, почав вимагати у ОСОБА_14 та ОСОБА_9 їхні мобільні телефони, проте потерпілі небажаючі віддавати своє майно, повідомили ОСОБА_6 , що вони залишили телефони вдома.

Разом з тим, ОСОБА_6 не повірив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та зрозумівши, що шахрайським шляхом не вдасться заволодіти мобільними телефонами потерпілих, вирішив відкрито повторно викрасти майно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 застосовуючи при цьому насильство та погрози у його застосуванні. В цей час, ОСОБА_8 керуючись попередньою домовленістю із ОСОБА_6 про незаконне заволодіння майном неповнолітніх, шляхом обману, свої злочинні дії вже припинив та не вчиняв жодних дій, спрямованих на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Реалізували свій злочинний умисел, ОСОБА_6 насильно засунув свої руки до кишень потерпілої ОСОБА_9 та проти її волі дістав звідти мобільний телефон марки «ZTH Blade L8» ІМЕІ-1: НОМЕР_3 , ІМЕІ-2: НОМЕР_4 , вартістю 1698,00 грн.

ОСОБА_10 , у цей час, перебувала поряд, та сприймаючи такі дії ОСОБА_6 , як погрозу в застосуванні насильства, оскільки він вимагав і її телефон, під примусом, дістала зі своєї кишені свій мобільний телефон марки "HUAWEI Y5 II", ІМЕІ-1: НОМЕР_5 , ІМЕІ-2: НОМЕР_6 золотистого кольору вартістю 2565,00 грн. та віддала ОСОБА_6 .

Після цього, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знову виникла сварка стосовно того, яким чином далі діяти та того чи відпускати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із недобудови, чим останні скористалися та втекли через вікно недобудови із місця події.

Таким чином, ОСОБА_6 відкрито заволодів майном потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , застосовуючи при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілих та погрожуючи останнім у застосуванні такого насильства, спричинивши тим самим матеріальну шкоду ОСОБА_11 у сумі - 2375,00 грн., ОСОБА_10 у сумі - 2565,00 грн. та ОСОБА_9 у сумі - 1718,00 грн.

20.03.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), вчиненому повторно.

23.03.2020 року згідно ст. 281 КПК України було винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 та згідно п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено.

13.09.2020 року місце знаходження підозрюваного ОСОБА_6 встановлено та на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу до Центрального районного суду м. Миколаєва для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останнього затримано.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання не заперечували.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 06.01.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 09.01.2020;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 09.01.2020;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 09.01.2020;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_11 від 13.02.2020;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_10 від ,13.02.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 17.01.2020;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 17.01.2020;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілої ОСОБА_9 від 14.02.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 27.02.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 06.03.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від. 09.01.2020;

- довідкою із ломбарду ПТ «Климчук і компанія, Ломбард Капітал № від 06.01.2020;

- протоколом огляду предмету /цифрового носія інформації/ відеозаписів з камер внутрішнього відеоспостереження з ломбарду «Климчук і компанія, Ломбард Капітал» від 01.03.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 07.01.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 27.02.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_21 від 27.02.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 05.03.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_23 від 05.03.2020;

- іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню №0000088 від 07.01.2020 року відносно ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У своєму клопотанні слідчий зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану із незаконним заволодінням чужим майном.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Підозрюваний не має місця реєстрації та проживання, у зв`язку із чим перебував у розшуку, що дає підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Оскільки свідок та потерпілі вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, та останній знає місце мешкання свідка ОСОБА_8 , за такого перебуваючи на волі, зможе вживати заходи впливу на них та їх близьких родичів шляхом погроз фізичною розправою, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни показів.

Окрім того судом враховано, що ОСОБА_6 офіційно не працює, легальних джерел доходу не має, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про наявність ризику вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану із незаконним заволодінням чужим майном.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 є особою яка не має постійного місця мешкання у м. Миколаєві, не одружений, не працює, не має міцних соціальних зв`язків та легальних джерел доходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати на строк до 09.11.2020р. включно до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити розмір застави у 60 000 грн. (шістдесят тисяч) гривень, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, ОСОБА_6 , слід негайно звільнити з - під варти.

У разі внесення вказаної застави покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , на строк до 09.11.2020р. включно наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд (в залежності від стадії кримінального провадження) про зміну місця свого проживання.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_6 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного з явки за першою вимогою слідчого, прокурора чи суду, або не повідомлення ним про зміну місця свого проживання слідчому, прокурору чи суду, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у доход держави, та вирішено питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1