Номер провадження: 11-кп/813/587/20
Номер справи місцевого суду: 509/4109/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.07.2019 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Аккурган, Аккурганського району, Ташкентської області, Узбекистан, громадянина України, українця за національністю, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
04.02.2019 року Малиновським райсудом м. Одеса за ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 358, ч.1 ст.70, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ч.2 ст.309 КК України у кримінальному провадженні № 0000575 від 22.03.2017 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.07.2019 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ч.2 ст.309 КК України та йому призначено покарання у вигляді: за ч.1 ст.396 КК України - 2 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 309 КК України - 3 роки 4 місяці позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді 3 років 5 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупності злочинів шляхом часткового складання до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання по вироку Малиновського райсуду міста Одеси від 04.02.2019 року у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у вигляді 3 (три) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислювати з фактичного затримання, тобто з 08.08.2017 року.

Суд вирішив зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 до строку покарання, строк знаходження під вартою з дня етапування з Південної виправної колонії № 51 до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з 07.12.2018 року до день набрання вироку чинності.

Крім того, вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, 19.01.2017 року в період з 00:30 год. до 03:00 год., знаходячись в підвальному приміщенні, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 став свідком того, що особа відносно якої матеріали були виділені в окреме провадження на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно, наніс один удар долонею руки по обличчю та рукою зжатою в кулак по голові ОСОБА_10 . Від удару ОСОБА_10 упав на підлогу і особа, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження продовжував наносити удари ногами по голові, шиї та обличчі ОСОБА_10 .
В подальшому, ОСОБА_9 , особи відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, перенесли ОСОБА_10 до вантажного автомобіля марки «Мерседес Спринтер», д/з НОМЕР_1 , на якому направилися до центру с. Новоградківка, Овідіопольського району, Одеської області, де вивантажили тіло ОСОБА_10 , який подавав ознаки життя біля металево бетонного містка, розташованого по провулку Шкільний в с. Новоградківка, Овідіопольського району, Одеської області.
19.01.2017 року о 14:31 год. було виявлено тіло ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями.
Таким чином, особа відносно якої виділені матеріали в окреме провадження спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть останнього, чим скоїв згідно ст. 12 КК України тяжкий злочин.
В подальшому ОСОБА_9 , умисно, заздалегідь не обіцявши особі, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження, приховали скоєний ним тяжкий злочин, з метою переховування і уникнення ним кримінальної відповідальності, з місця скоєння злочину зник і не повідомив правоохоронні органи про скоєний злочин.
Крім того, 20.01.2017 року в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 в присутності двох понятих, працівниками Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області виявлено та вилучено:
- дві частини пластикової пляшки (верх та низ пляшок), з залишком нагару коричневого кольору, які виявлено біля дивану в приміщені №1 (підвал) та поміщено в спеціальний пакет №3141980;
- речовину рослинного походження зі специфічним запахом в подрібненому та висушеному стані, яка виявлена під сидіннями дивану в приміщені №1 (підвал) та поміщена в спеціальний пакет №3146170;
- два пакети (1-ий чорного кольору 2-ий білого кольору) в яких міститься речовина рослинного походження зі специфічним запахом у висушеному стані, яка виявлена в нижній частині шафи робочої поверхні, в приміщені № 2 (підвал) та поміщено в спеціальний пакет №3146169;
- одну пачку від сигарет марки «Winston» зі слідами речовини бурого кольору, яка виявлена в приміщені №2 (підвал) вилучено з тазика з-під сміття зліва від вхідної двері яка вилучена та поміщена в спец пакет №0945644;
- один фрагмент пластикової пляшки (середня частина) зі слідами речовини бурого кольору, яка виявлена в приміщені №2 (підвал), вилучено з тазика з-під сміття зліва від вхідної двері яка вилучена та поміщена в спец пакет №0945645;
- жовтий коробок у вигляді яйця з залишком нагару коричневого кольору зі специфічним запахом, який виявлено в приміщені №2 (підвал), який поміщено в спеціальний пакет №1442500;
- два окремих згортка паперу з речовиною рослинного походження зі специфічним запахом в подрібненому та висушеному стані, які виявлені в приміщені №1 (спальні домоволодіння) та поміщенні в 2 окремих спеціальних пакети №1484468, №1484463.
Речовина рослинного походження, яка виявлена під сидінням дивану в приміщення № 1 (підвал), яка вилучена та поміщена в спеціальний пакет № 3146170, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 28,89 г.
Надані на дослідження речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, згідно постанови про призначення експертизи, яка виявлена в нижній частині шафи робочої поверхні, в приміщенні № 2 (підвал), які вилучені та поміщені в спеціальний пакет № 3146169, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 272,15 г, 308,63г.
Надані на дослідження речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, які знаходяться в двох паперових згортках, згідно постанови про призначення експертизи, які виявлені в приміщенні №1 (спальні домоволодіння), які поміщені в 2 окремих спеціальні пакети №1484468, №1484463, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 0,46 г, 0,72 г.
Надані на дослідження нашарування речовини темно-коричневого кольору, які знаходилися на внутрішніх стінках двох фрагментів полімерних пляшок, згідно постанови про призначення експертизи, які виявлені біля дивану в приміщені №1 (підвал), які вилучено та поміщено в спеціальний пакет №3141980, містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу. Маса екстракту канабісу по сухому залишку складає 0,03 г.
Надані на дослідження нашарування речовини темно-коричневого кольору, які знаходилися на внутрішніх стінках металевого предмету, який знаходиться всередині полімерного виробу жовтого кольору, згідно постанови про призначення експертизи, який виявлено в приміщені №2 (підвал), який поміщено в спеціальний пакет №1442500, містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу. Маса екстракту канабісу по сухому залишку складає 0,11 г.
Маса канабісу в висушеному стані становить 610,85 г, що являється великим розміром, згідно таблиці невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України N 188 від 01.08.2000 року.
Противоправні дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.1 ст. 396 КК України: заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину та за ч.2 ст. 309 КК України: незаконне зберігання наркотичного засобу у великих розмірах, без мети збуту.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із вироком, подав апеляційну скаргу, в якій він посилається на те, що оскаржуваним вироком суду порушені права та інтереси ОСОБА_8 , оскільки вирок суду встановив факт, який має преюдиційне значення для розгляду кримінального провадження у відношенні ОСОБА_8 , який при цьому був позбавлений можливості захищати свої права та інтереси під час розгляду зазначеного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи були повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.134, 135 КПК України та п.99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (із змінами).
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи вищезазначене, заслухавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти розгляду справи за наявної явки, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності сторін, що не з`явились.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03.03.2016 року (справа № 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК.

Враховуючи викладене, апеляційний суд звертає увагу на те, що у захисника ОСОБА_8 право на оскарження вироку щодо ОСОБА_9 може виникнути тільки у випадку, якщо вирок стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 .

Як зазначалося вище, оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ч.2 ст.309 КК України.
Суд першої інстанції визнав встановленим, що 19.01.2017 року в період з 00:30 год. до 03:00 год., знаходячись в підвальному приміщенні, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 став свідком того, що особа відносно якої матеріали були виділені в окреме провадження на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно, наніс один удар долонею руки по обличчю та рукою зжатою в кулак по голові ОСОБА_10 . Від удару ОСОБА_10 упав на підлогу і особа, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження продовжував наносити удари ногами по голові, шиї та обличчі ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_9 , особи відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, перенесли ОСОБА_10 до вантажного автомобіля марки «Мерседес Спринтер», д/з НОМЕР_1 , на якому направилися до центру с. Новоградківка, Овідіопольського району, Одеської області, де вивантажили тіло ОСОБА_10 , який подавав ознаки життя біля металево бетонного містка, розташованого по провулку Шкільний в с. Новоградківка, Овідіопольського району, Одеської області.

19.01.2017 року о 14:31 год. було виявлено тіло ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями.

Таким чином, особа відносно якої виділені матеріали в окреме провадження спричинив ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть останнього, чим скоїв згідно ст. 12 КК України тяжкий злочин.

В подальшому ОСОБА_9 , умисно, заздалегідь не обіцявши особі, відносно якої виділені матеріали в окреме провадження, приховали скоєний ним тяжкий злочин, з метою переховування і уникнення ним кримінальної відповідальності, з місця скоєння злочину зник і не повідомив правоохоронні органи про скоєний злочин.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , оскаржуючи зазначений вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку, стверджував, що оскаржуваний вирок було надано стороною обвинувачення у якості доказу винуватості ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження стосовно нього за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Разом з тим, дослідивши апеляційну скаргу та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 не є особою, яка має право на оскарження вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.07.2019 року відносно ОСОБА_9 з таких підстав.

Апеляційний суд наголошує на тому, що при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду першої інстанції до суду вищого рівня іншою особою, яка не була учасником судового провадження, ключовим є з`ясувати, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

Апеляційний суд звертає увагу, що вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.07.2019 року відносно ОСОБА_9 , містить покази обвинуваченого, що «19.01.2017 року з 00:30 год. до 03:00 год., знаходячись в підвальному приміщенні, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_1 став свідком того, що ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно, наніс один удар долонею руки по обличчю та рукою зжатою в кулак по голові ОСОБА_10 . Від удару ОСОБА_10 упав на підлогу і ОСОБА_8 продовжував наносити удари ногами по голові, шиї та обличчі ОСОБА_10 . В подальшому, він та ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , перенесли ОСОБА_10 до вантажного автомобіля марки «Мерседес Спринтер», д/з НОМЕР_1 , на якому направилися до центру с. Новоградківка, Овідіопольського району, Одеської області, де вивантажили тіло ОСОБА_10 , який подавав ознаки життя біля металево бетонного містка, розташованого по провулку Шкільний в с. Новоградківка, Овідіопольського району, Одеської області. В подальшому він умисно, заздалегідь не обіцявши ОСОБА_8 приховати скоєний ним тяжкий злочин, з метою переховування і уникнення ним кримінальної відповідальності, з місця скоєння злочину зник і не повідомив правоохоронні органи про скоєний злочин.»,

Разом з тим, як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

Таким чином, з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, воно стосується виключно обвинувачення ОСОБА_9 .

Дослідження та оцінка правомірності дій ОСОБА_8 , який не є учасником даного кримінального провадження, суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.

Апеляційний суд наголошує на тому, що дані про осіб, які зазначені у показах обвинуваченого, при ухваленні вироку у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, не можуть слугувати підставою для визнання вироку таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Місцевий суд під час розгляду кримінального провадження визначив обсяг та порядок дослідження доказів, що підлягають дослідженню, із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, при цьому обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Чинний КПК не звільняє сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи.

Більше того, інші процесуальні кодекси так само передбачають обмежену преюдиціальність вироку чи ухвали суду, постановлених в кримінальному провадженні. Так, відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Такі ж норми містяться у ст. 82 Цивільного кодексу України та ст. 75 Господарського кодексу України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.02.2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має права її подавати.

Згідно з вимогами статей 398, 399 КПК питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має права її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження. Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

З метою недопущення обмеження доступу ОСОБА_8 до правосуддя та необхідністю повного та всебічного з`ясування обставин справи, апеляційне провадження було відкрите.

Разом з тим під час апеляційного розгляду в судовому засіданні було достовірно встановлено, що апеляційна скарга подана особою, яка має права її подавати.

Саме тому така апеляційна скарга не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова в перегляді в апеляційному порядку вироку суду за апеляційною скаргою особи, яка не має процесуального права її подавати, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.01.2008 року щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 рішення від 28.05.1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», п. 96 рішення від 13.01.2001 року у справі «Кромбах проти Франції»).

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подала особа, яка не має права її подавати, апеляційний суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню особі, яка її подала, а апеляційне провадження за такою апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись ст. 393, 399, 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.07.2019 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396, ч.2 ст.309 КК України у кримінальному провадженні № 0000575 від 22.03.2017 року.
Апеляційну скаргу з доданим до неї матеріалами повернути апелянту.
Ухвала вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4