Справа № 441/676/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/899/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою кримінальне провадження на ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2020р. за № 0000163 закрито, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суддя суду першої інстанції, зокрема, вказав, що кримінальне провадження закривається, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_9 добровільно відмовився від обвинувачення на ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, є підстави до закриття кримінального провадження.
Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 серпня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд в суд першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ст.381 КПК України.
Наголошує, що 06.08.2020 обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився у зв`язку з тим, що захворів на тяжку тривалу хворобу, що підтверджується відповідними медичними документами, долученими до матеріалів кримінального провадження, тобто судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, відтак, на переконання прокурора, порушено вимогу закону про обов`язкову участь обвинуваченого у судовому розгляді, яка є додатковою гарантією захисту його прав, оскільки надає йому можливість самому захищати свої права і законні інтереси в суді.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду не з`явилися в судове засідання апеляційного суду. Потерпілий ОСОБА_9 надіслав на адресу апеляційного суду клопотання про проведення розгляду справи без його присутності, також вказав, що підтримує свою заяву про відмову від обвинувачення, з потерпілим примирився, жодних претензій до обвинуваченого не має, апеляційну скаргу прокурора просить залишити без задоволення, а ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 серпня 2020 року без змін.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону при ухваленні судового рішення суд першої інстанції дотримався повністю.

Відповідно до положень п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно з вимогами ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочато слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених кримінальним законом.

Також, відповідно до ст. 26 ч. 4 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а відмова від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження дії обвинуваченого ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, та відповідно до п. 1 ч. 1 статті 477 КПК України відносяться до приватного обвинувачення.

Поряд з тим, 06 серпня 2020 року потерпіла ОСОБА_9 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із відмовою від обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

Частина 4 ст.26 КПК України передбачає, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі №288/1158/16 вказано на те, що «критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом».

Системний аналіз приписів ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 та ст. 477 КПК з урахуванням наведених положень у постанові Великої Палати Верховного Суду свідчить, що волевиявлення потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є вирішальним у питаннях щодо початку та припинення (закриття) такого провадження. Виникнення у потерпілого права відмови від обвинувачення у такому провадженні нерозривно пов`язане із моментом реалізації початку досудового розслідування, і кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості обмеження названого права потерпілого в цьому провадженні. Колегія суддів наголошує на недопустимості розриву реалізації положень засади диспозитивності, закріплених у ч. 4 ст. 26 КПК.

Таким чином відмова потерпілого від обвинувачення за своїм змістом усуває наявність будь-якого висунутого обвинувачення, від якого міг би захищатись обвинувачений.

Окрім цього, як вбачається з наявних матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 хворіє на тяжку тривалу хворобу: ЦВХ. ГПМК за ішемічним типом у ЛСМА, у вигляді глибокого геміпарезу справа, атактичний синдром з вираженим порушенням функції координації ходи. Сенсо-моторна афазія. Відповідно до заяви дружини обвинуваченого ОСОБА_10 від 28.07.2020 року (а.с.35), обвинувачений перебуває на лікуванні в лежачому стані. Крім цього, як вбачається із наявної в матеріалах справи телефонограми від 06.08.2020 року ОСОБА_10 повідомила обвинуваченого про те, що потерпілий відмовився від обвинувачення щодо нього за ч.2 ст.125 КК України, та оскільки ОСОБА_7 тяжко хворий останній не зможе з`явитися в судове засідання, разом з цим, проти закриття кримінального провадження відносно нього за ч.2 ст.125 КК України не заперечує.

Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів приходить до переконання, що у суду першої інстанції були достатні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Щодо мотивів, викладених в апеляційні скарзі прокурора про те, що дана ухвала є незаконною, оскільки постановлена у відсутності обвинуваченого, то такі не підлягають до задоволення, та вважаються колегією суддів безпідставними, оскільки спростовуються долученими до матеріалів справи доказами.

Враховуючи те, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

З огляду на наведене, апеляційні доводи прокурора про безпідставне закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.2 ст. 284 КПК України, оскільки потерпілий ОСОБА_9 відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Зі сторони потерпілого відсутні будь-які претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого. Наслідки такого закриття потерпілому судом першої інстанції були роз`яснені і зрозумілі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну ухвали, колегією суддів не встановлено. Відтак ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді