Дата документу 29.09.2020 Справа № 316/217/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1642/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №316/217/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Стіжківське м.Шахтарська Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міського суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.125 КК України, до 26.10.2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу змінити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці до 03.11.2020 року включно, починаючи з 05.09.2020 року. Свої вимоги мотивувала тим, що жодний ризик, зазначений в клопотанні, прокурором не доведений, а сама лише тяжкість висунутого обвинувачення, не може бути підставою для тримання особи під вартою. В даній справі порушено «розумність» строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки жодних нових доказів, які би підтверджували вину обвинуваченого не встановлено, та до клопотання не додано жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість підозри. Обвинувачений страждає на тяжке захворювання цукровий діабет, у зв`язку з чим потребує лікування та проведення операції, знаходиться на обліку, є інсулінозалежною особою, має постійне місце проживання, сім`ю, також має спеціальність та неофіційно працює. Проте суд не прийняв до уваги надані медичні довідки та не розглянув питання про можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.125 КК.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Суд, задовольняючи дане клопотання та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що встановлений у даній справі ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, об`єктивно існує, а тому для його запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою. При цьому жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеному ризику.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким рішенням суду виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Право на свободу та особисту недоторканість може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини за вмотивованим рішенням суду.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст.199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Проте, на переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не ґрунтується на даних вимогах закону.

Так, з наданих матеріалів провадження вбачається, що до обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою 22.01.2020 року, який в подальшому неодноразово продовжувався судом. Тобто на день апеляційного розгляду обвинувачений перебуває під вартою понад як 8 місяців. При цьому будь-яких даних, які б свідчили про тривалий нерозгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з вини сторони захисту матеріали провадження у собі не містять.

Крім того, з наявних у матеріалах провадження даних встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 страждає на ряд тяжких захворювань, в тому числі на цукровий діабет І типу, через що є інсулінозалежною особою, та на гостру сенсорну полінейропатію нижніх кінцівок, у зв`язку з чим потребує постійного лікування. Також обвинувачений має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, до затримання був офіційно працевлаштований, має сім`ю.

В обґрунтування свого рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд послався на існування у вказаній справі такого ризику, як можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також на тяжкість пред`явленого йому обвинувачення.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення хоча і існує, проте у сукупності з даними про особу обвинуваченого та конкретними обставинами справи не може бути достатньою підставою для тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ з плином часу тривале тримання особи під вартою вимагає додаткового обґрунтування та недопустимою є ситуація, при якій органи державної влади продовжують строк тримання під вартою під час провадження на підставах, які не можуть вважатись «достатніми» та «відповідними», щоб виправдати його тривалість.
Між тим, на переконання колегії суддів, ні оскаржувана ухвала, ні надані апеляційному суду матеріали справи не містять достатнього та відповідного обґрунтування поважності і доцільності такого тривалого строку перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , який має вкрай незадовільний стан здоров`я.

При цьому судом в ухвалі не зазначено конкретні процесуальні дії, проведення яких зумовлює необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. А сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення та тяжкість можливого покарання не є самостійною, виключною та достатньою для підтвердження неможливості застосування до обвинуваченого за вказаних обставин більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є невиправданим, оскільки прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленому у даній справі ризику. У зв`язку з чим ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення клопотання, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а тому колегія суддів вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК, оскільки такий запобіжний захід є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження та він зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

При цьому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки термін дії цілодобового домашнього арешту колегія суддів визначає в межах дії запобіжного заходу, тобто до 26.10.2020 року, а не до 03.11.2020 року, як того вимагала захисник.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу.

Клопотання прокурора про продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням електронного засобу контролю.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти у встановленому порядку.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із визначеного судом місця відбування арешту без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з будь-яким свідком чи потерпілою в цьому кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.195 КПК відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуватиме, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Термін дії цілодобового домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити в межах дії запобіжного заходу, тобто до 26 жовтня 2020 року включно.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає виконанню після її проголошення.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4