УХВАЛА
16 листопада 2020 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
власника майна: ОСОБА_4
представника власника майна: ОСОБА_5
12 листопада 2020 року до суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.
06.11.2020 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме в будинку АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено:
- 7 пультів від автомобільних сигналізацій;
- 46 набоїв калібру 9 мм. споряджених гумовими кулями не смертельної дії;
- 3 ножі;
- стартовий пакет (без сім-картки) оператора мобільного зв`язку «Лайфссел» № НОМЕР_2 ;
- 3 флеш-картки пам`яті формату USB та 2 флеш-картки пам`яті формату micro SD;
Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, дані речі вважається тимчасово вилученим майном і мають значення речових доказів, оскільки вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що вказані предмети відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.
Крім того, на даний час у кримінальному провадженні необхідно провести ряд необхідних судових експертиз та слідчих дій за участю вказаних предметів.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав, додатково пояснив суду що вилучені набої належать синові власника майна ОСОБА_7 , який має дозвіл на право зберігання та носіння пристрою калібру 9 мм, а 7 пультів від автомобільних сигналізацій належать власнику майна і використовуються ним вдома, що було з`ясовано в ході досудового розслідування.
Власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення даного клопотання, подали суду письмові заперечення та заяву про повернення вказаного майна. Пояснили, що жодного відношення ні власник майна, ні його син, ні саме майно, до даного кримінального провадження не мають. Все що було вилучено в ході проведення обшуку, на законних підставах належить власнику майна та його сину. Просять повернути тимчасово вилучене майно.
Заслухавши пояснення слідчого, власника майна та його представника, перевіривши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Згідно ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;?
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
У ході розгляду клопотання судом не здобуто жодних даних, які б свідчили про причетність власника майна, членів його сім`ї чи будь-яких речей, тимчасово вилучених в ході проведення обшуку, до даного кримінального провадження, а отже не можуть бути використані в процесі доказування.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи вимоги закону, з урахуванням встановлених в ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність будь-яких законних підстав для задоволення даного клопотання.
На підставі ст.ст.40, 131, 132, 170, 171 КПК України, слідчий суддя -
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17 листопада 2020 року.

Слідчий суддя:/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_1