Справа № 304/1475/20 Провадження № 1-кс/304/442/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , затверджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000367 від 21 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000367 від 21 листопада 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що перебуває у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , а саме гужову повозку з навантаженою на ній піщано-гравійною сумішшю та три лопати, залишивши таке на відповідальному зберіганні у Турицькому ЛГ та заборонивши розпорядження або користування вказаним майном. Клопотання мотивує тим, що слідчим відділом Перечинського ВП здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000367 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 листопада 2020 року близько 12.08 год ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , за допомогою совкової лопати у селі Т.Ремета видобував гравійно-піщану суміш без будь яких дозвільних документів. Виїздом СОГ на місце події встановлено, що між селами Т.Ремета Раково Перечинського району на польовій ділянці дороги знаходиться гужова повозка під керуванням ОСОБА_5 , на причепі якої навантажено трохи більше половини піщано-гравійної суміші та три лопати. Крім цього в ході огляду місця події для проведення судових експертиз з берега річки Тур`я вилучено піщано-гравійну суміш та відібрано зразки такої з повозки; після огляду гужову повозку з навантаженою на неї сумішшю вилучено та передано на відповідальне зберігання до Турицького ЛГ. 21 листопада 2020 року постановою органу досудового розслідування вилучене майно, а також відібрані зразки піщано-гравійної суміші визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Враховуючи наведене та те, що в матеріалах кримінального провадження наявні достатні підстави вважати, що дерев`яний причіп коричневого кольору на двох колесах, дві шахтарські та одна штикова лопати були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а виявлена у причепі піщано-гравійна суміш є предметом вчинення кримінального правопорушення, дане майно зберегло на собі сліди вчинення злочину, які у свою чергу можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою збереження речових доказів та проведення необхідних слідчих дій, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання.

У судове засідання ОСОБА_5 також не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

З матеріалів клопотання видно, що 20 листопада 2020 року о 12.08 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що працівниками поліції під час патрулювання в селі Т.Ремета Перечинського району виявлено ОСОБА_5 , який на гужовому транспорті вивозив з річки каміння гравію без дозвільних документів (а. с. 5).

Також видно, що 21 листопада 2020 року дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000367 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 240 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 листопада 2020 року (а. с. 4).

Кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 240 КК України, за ознаками якого здійснюється дане кримінальне провадження, є порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що перебуває у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , а саме гужову повозку з навантаженою на ній піщано-гравійною сумішшю та три лопати, та просив залишити таке на відповідальному зберіганні у Турицькому ЛГ, заборонивши розпорядження або користування вказаним майном.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо, слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим статтями 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого подано без дотримання вказаних вимог, оскільки всупереч вимогам ст. 132 КПК України, слідчий не вказав і не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Проте із тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення ст. 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Також клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно з процесуальним законом, посилання на статтю 98 КПК України як підставу накладення арешту з метою збереження речових доказів та зазначення того, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у вказаній статті, в той час як будь яких процесуальних рішень слідчого про визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом до клопотання не додано і як не зазначено, які саме сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберегло на собі вказане майно.

Не містить клопотання слідчого і відомостей щодо пред`явлення підозри будь якій особі в даному кримінальному провадженні, пред`явлення ким небудь цивільного позову, а також конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження ОСОБА_5 чи третіми особами таким майно, що ставить під сумнів доводи слідчого про достатність підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно.

Також у підтвердження доводів клопотання про необхідність накладення арешту на майно для призначення судових експертиз до клопотання не додані будь які процесуальні рішення про призначення та проведення яких небудь експертних досліджень у кримінальному провадженні, у тому числі, з використанням вилучених зразків піщано-гравійної суміші.

На теперішній час слідчим не доведено, що в застосуванні арешту майна є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного тимчасово вилученого майна.

Відтак, доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту з метою забезпечення збереження майна як речових доказів, є безпідставними та немотивованими.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що для розгляду клопотання прокурор не з`являвся, а слідчий одночасно з таким подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримавши таке, відтак будь яких клопотань про приєднання до матеріалів клопотання доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість його доводів чи могли б істотно вплинути на висновки слідчого судді, не подавав.

Отже, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності нерухомим майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , затверджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000367 від 21 листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1