Справа № 182/6201/17
Провадження № 1кп/201/1408/2020
УХВАЛА

13 жовтня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0003776 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України,-

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України відносно якого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого завершується 17.10.2020.

Прокурором заявлено клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого, так як існує ризик вчинення повторного злочину, оскільки обвинувачений раніше судимий і обвинувачується у вчиненні нового злочину під час непогашеної судимості, раніше не працював, тобто не мав доходу і може продовжити злочинну діяльність з метою забезпечення свого проживання. Також існує ризик впливу на потерпілого, оскільки обвинувачений територіально проживає неподалік останнього і не виключено ризику переховування від суду оскільки обвинувачений розуміє тяжкість покарання, міцних соціальних зав`язків не має, до затримання не працював. На думку прокурора інші заходи не забезпечать вищевказані ризики з огляду на особу обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, так як обвинувачений не має наміру впливати на будь-якого чи переховуватись від суду. Він має міцні соціальні зв`язки, так як проживає разом з мамою, яка потребує допомоги, а тому домашній арешт зміг би забезпечити всі вищевказані ризики.

Заслухавши думки учасників, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 197, 198 КПК України строк тримання під вартою особи не може перевищувати шістдесяти діб і в разі закінчення цього строку прокурор має право звернутись до суду з клопотанням про продовження строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, то обґрунтованість підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає встановленим наявність ризику вчинення обвинуваченим повторного злочину, оскільки останній неодноразово судимий за вчинення злочинів що посягають на здоров`я громадян і в даний час обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину в період непогашеної судимості, що саме по собі свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим нового злочину і цей ризик є доволі суттєвим.

Також не є необґрунтованими посилання прокурора на наявність ризику уникнення обвинуваченим суду, так як останній розуміє тяжкість можливого покарання, що може спонукати його до уникнення відповідальності, шляхом втечі і він не має міцних соціальних зав`язків чи постійного місця працевлаштування, які б могли знівелювати цей ризик. .

Наявність інших ризиків прокурором не доведено, так як навіть з самих доводів прокурора не вбачається, що наявність хоча б натяк на те, що обвинувачений намагався впливати на потерпілого

Таким чином суд встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід.

Вирішуючи питання про доцільність продовження найсуворішого запобіжного заходу суд врахує вищевказані ризики, те що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, які не є міцними настільки, щоб нівелювати встановлені судом ризики, те що він працює неофіційно, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, який посягає не лише на власність, а і на здоров`я громадян, наслідки злочину, які потягнули смерть людини, обставини злочину описані в обвинувальному акті, що свідчить про те, що обвинувачений в даний час несе в собі значну небезпеку для суспільства та з урахуванням вищеописаних обставин це свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд вважає за можливе не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 12 грудня 2020 року.

Ухвала окремому оскарженню на підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1