Дата документу 28.10.2020 Справа № 937/4480/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1699/20
Єдиний унікальний № 937/4480/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001284, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Світлодолинське Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, який має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що має судимості:
1) 14.06.2000 Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч.3 ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік;
2) 18.12.2001 Мелітопольським місцевим судом Запорізької області за ст.296 ч.4, 121 ч.1, 42,43 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 28.09.2004;
3) 22.01.2007 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
4) 17.04.2007 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.185 ч.3, 357 ч.3, 70, 72 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 22.03.2010 по відбуттю строку покарання;
5) 02.12.2010 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.185 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
6) 03.07.2014 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 03.07.2015 по відбуттю строку покарання;
7) 19.02.2016 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
8) 10.01.2017 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 27.12.2018 умовно-достроково на 10 місяців 19 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, оскаржує вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зауважує, що ОСОБА_6 визнаний винним в пред`явленому йому обвинуваченні. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні визнав повністю. У скоєному щиро розкаявся. Вважає, що призначаючи покарання суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, та те що ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності не притягувався, всіляко сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, а також ті обставини що за місцем проживання та реєстрації обвинуваченого відсутні будь які скарги, та який позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, має родину та дитину інваліда, наявні обставини, які пом`якшують покарання відповідно до частини 1 статті 66 КК України, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання, згідно до ст. 67 КК України, не встановлені. Таким чином попри зазначені вище обставини, суд призначив засудженому покарання, яке є явно несправедливим через суворість. Просить вирок змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосування положень ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання, встановивши іспитовий термін, який є співрозмірним його діянням, та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з 04 травня 2020 року, як зазначено в протоколі затримання. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишено без змін. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком, 04 травня 2020 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №52 по вулиці Олександра Тишлера в м. Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , та застосовуючи насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, став виривати у неї сумку, яка знаходилася на плечі та потерпіла утримувала її руками, від чого впала, після чого вирвав сумку, тим самим відкрито заволодів належною ОСОБА_9 жіночою сумкою коричневого кольору, в якій знаходилися гроші в сумі 1900 гривень; мобільний телефон Nokia 105 в корпусі білого кольору imei1: НОМЕР_1 та imei2: НОМЕР_2 , вартістю 700 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку Kyivstar НОМЕР_3 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2 банківські картки ПАТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; продукти харчування, які для потерпілої ОСОБА_9 , матеріальної цінності не становлять, чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 2600 гривень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що останній вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, а тому суд призначив йому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцію ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 має родину та дитину інваліда, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні належним чином оформлені документи, які підтверджують ці обставини.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав, як для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, до адміністративної відповідальності не притягувався, всіляко сприяв розкриттю злочину та встановленню істини по справі, за місцем проживання позитивно характеризується позитивно, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, відсутні обставини, що обтяжують його покарання, оскільки, будучи 8 (вісім) раз судимим за вчинення умисних злочинів та тричі звільненим від відбування покарання (ст. ст. 75, 81 КК України), він належних для себе висновків не зробив та на шлях виправлення не встав, а знову вчинив тяжкий корисливий злочин, а тому, колегія судів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому призначене судом реальне покарання у виді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Із вироку вбачається, що суд першої інстанції визнав обставиною, що обтяжує покаранняобвинуваченого ОСОБА_6 , вчинення злочину, щодо особи похилого віку.
Колегія суддів вважає, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину, щодо особи похилого віку, оскільки таке рішення суперечить вимогам ст. ст. 91, 92, 291, 337 ч. 1 КПК України, так як з обвинувального акту вбачається, що такої обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 ,в ході досудового розслідування не було виявлено (а.п. 3), а суд першої інстанції не вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, а тому ця обставина підлягає виключенню з вироку.
Виключення обставини, що обтяжує покарання, не впливає на вид та розмір призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки систематичність протиправної діяльності і стійку спрямованість останнього на вчинення правопорушень, становить підвищену небезпеку для суспільства.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 серпня 2020 року відносно ОСОБА_6 , змінити в порядку передбаченого ч. 2 ст. 404 КПК України.

Виключити з вироку обставину, що обтяжує покарання останнього вчинення злочину, щодо особи похилого віку.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: