У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 186 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 08.05.2020 року щодо ОСОБА_5 ,-

в с т а н о в и в:

25 червня 2020 року до Підволочиського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 186 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 08.05.2020 року щодо ОСОБА_5 .

Під час проведення судового засідання прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці щодо ОСОБА_5 , покликаючись на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, який усвідомлюючи міру покарання у випадку визнання його винним у кримінальному провадженні в якому він обвинувачується, буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування менш суворих запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення належної його поведінки.

Як зазначає прокурор, метою продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку прокурора, є ризик того, що ОСОБА_5 може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки, він усвідомлює міру покарання за вчинений ним злочин. Ризиком того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні є те, що свідок та потерпілий є неповнолітніми, а тому обвинувачений може впливати на них та схиляти їх до зміни показів.

Крім цього, як зазначає прокурор, ризиком того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, востаннє 15.07.2015 року вироком суду за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 289 КК України до 5-ти років та 6-ти місяців позбавлення волі, звільненого по закінченню терміну покарання 11.12.2019 року, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення. Крім цього, ОСОБА_5 ніде не працює, на шлях виправлення не став, а вчинив умисний корисливий злочин, що підтверджує ризик того, що він знову може вичинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вказує на те, що заявлені ризики не зменшились, а тому виправдовують подальше тримання ОСОБА_5 під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Одночасно, в судовому засіданні, захисником обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 , подано клопотання про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, яке мотивовано тим, що прокурор покликається винятково на формальні підстави, без належного дотримання принципу доведеності їх реальної прив`язки до особи ОСОБА_5 , а також недоведеності стороною обвинувачення неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, який забезпечить його належну процесуальну поведінку. Зазначив, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, при цьому покликається на рішення ЄСПЛ «Єчус проти Литви», «Яблонський проти Польщі», «І.А. проти Франції», «Іловецький проти Польщі», «Чахла проти Сполученого Королівства», «Марченко проти України», «Харченко проти України», а також Конвенцію про захист прав людини, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права та ст.ст. 182, 194, 331 Кримінального процесуального кодексу України. Крім того, адвокат вважає, що можливим є застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який просив застосувати до нього особисте зобов`язання, та його захисника ОСОБА_4 , щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які також клопотали про застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, суд зазначає наступне.

В рамках цього кримінального провадження 10.05.2020 року слідчим суддею Підволочиського районного суду обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.07.2020 року.

Ухвалою судді від 06.07.2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 , на строк 60 днів, тобто до 04 вересня 2020 року 14 год 20 хв.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка визначається з урахуванням тяжкості вчиненого злочину чи кримінального проступку та характеристики підозрюваного, обвинуваченого. Для цього встановлюється наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення й відповідно їй повідомляється про підозру у вчиненні конкретного кримінального правопорушення; 2) наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може перешкоджати будь-яким чином здійсненню кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення того, у якому він підозрюється, обвинувачується. Зазначене повинно підтверджуватися матеріалами кримінального провадження, зокрема, показаннями свідків, потерпілих, отриманою інформацією в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій тощо; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно з положенням ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення особою кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Окрім того, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються та довести, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Як убачається з клопотання необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_5 прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені у клопотанні ризики прокурор обґрунтовує лише тим, що обвинувачений раніше судимий, усвідомлює, яке покарання до нього може бути застосовано, тобто реальне позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, та тим, що обвинувачений не соціалізувався та може впливати на свідків та потерпілого.

Частиною 2 статті 177 КПК України регламентовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, суддя враховує, що фактичні підстави застосування запобіжних заходів - це наявність системи незаперечних доказів вчинення відповідною особою кримінального правопорушення.

В той же час, системний аналіз положень Глави 18 КПК України в поєднанні з практикою Європейського суду з прав людини вказують на те, що на достатність доказів про наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України може вказувати наступне: про намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду можуть свідчити такі дані, як придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків, раптове звільнення з роботи, розпродаж майна тощо; про можливість перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування може свідчити здійснення особою погрози, підкуп, умовляння свідків і потерпілих, схилення їх до дачі неправдивих показань; про те, що особа може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється, обвинувачується, може свідчити наявність інформації, отриманої в результаті проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій про вчинення особою протиправної діяльності (підготовку до вчинення кримінального правопорушення, придбання предметів для вчинення злочинної діяльності), наявність попередніх судимостей, зв`язки з антигромадськими елементами, надходження до правоохоронних органів заяв та повідомлень про те, що особа здійснює підготовку до нового кримінального правопорушення.

Натомість, прокурором до клопотання не долучено жодних доказів, які свідчили б про наявність реальних ризиків визначених ст. 177 КПК України, а також не викладено обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, суд звертає особливу увагу учасників процесу, що ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тобто, фактичною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність сукупності неспростовних доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Одного лише зазначення в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу обставин про те, що обвинувачений намагатиметься переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду чи вчиняти інші дії, направлені на ухилення від суду, недостатньо. Зазначене повинне підтверджуватися відповідними матеріалами.

Враховуючи, вище зазначене, в сукупності з особою обвинуваченого та обставинами кримінального правопорушення, суддя приходить до висновку про наявність ризиків, визначених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, враховуючи характер даного кримінального правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

В той же час, суддя, не сприймає як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи прокурора в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить єдине зазначення «менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам», що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту. Так, обмежити спілкування зі свідками і потерпілим суд вбачає за можливе і без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений проживає у різних з потерпілим та свідками населених пунктах.

За таких умов, суд приходить до переконливого висновку, що клопотання не містить чіткого обґрунтування наявності ризиків - незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, та неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим відпала потреба у втручанні такого ступеня у права і свободи особи (взяття під варту), про який ідеться в клопотанні прокурора.

В свою чергу, суд сприймає як переконливу позицію обвинуваченого та його захисника в частині його особи (стану здоров`я) та враховуючи, що він має постійне місце проживання, має матір-пенсіонера, що виражає соціальні зв`язки в місці його знаходження, а також відвернення обвинуваченим завданої шкоди повернення телефона потерпілому.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, суддя, враховуючи, той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, визначених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме наявності об`єктивних даних, які свідчать про те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, та недоведеності у суді інших ризиків, які зазначені у клопотанні та безумовної недоведеності факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), вважає за необхідне у задоволенні клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого відмовити, та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України терміном на два місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленому судом ризику (обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи незаконно впливати на свідків та потерпілого) та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Враховуючи вище викладене, керуючись вимогами ст.ст.1-2, 7-29, 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 199, 201, 202, 395 КПК України, суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

?не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

?прибувати за кожною вимогою до слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, прокурора, судді та суду;

?утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні та потерпілим.

Строк дії вказаного запобіжного заходу визначити до 03 листопада 2020 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В порядку ч. 3 ст. 202 КПК України обвинуваченого негайно доставити до місця проживання і звільнити з-під варти, оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу на домашній арешт передати через прокурора для виконання Національній поліції за місцем проживання обвинуваченого та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Для виконання надіслати ухвалу: начальнику Чортківської установи виконання покарань №26, начальнику Підволочиського ВП ГУНП України в Тернопільській області та командиру ВКС ГУНП в Тернопільській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Роз`яснити виконавцям, що навмисне невиконання службовою особою ухвали суду або здійснення перешкод їх виконання тягне кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Ухвала судді може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1