Справа № 577/3329/20
Провадження № 1-в/577/204/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" вересня 2020 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

представника ВЦ № 130 ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за клопотанням захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, освіта базова вища, одруженого, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 06 липня 2015 року вироком Глушковського районного суду Курської області

Російської Федерації за ст. 229.1 ч. 2 п. «в», ст. 64; ст. 30, ч. 3 , 228.1 ч. 3 п. «б», ст.64; ст. 229.1 ч. 3 ст. 64; ст. 69 ч. 3 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців без штрафу і обмеження волі; ухвалою Білопільського районного Сумської області від 19 травня 2017 року вирок приведений у відповідність із законодавством України та ОСОБА_6 вважається засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307; ч. 1 ст. 305; ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців,-

В С Т А Н О В И В :

Вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за скоєння злочинів, Федерації за ст. 229.1 ч. 2 п. «в», ст. 64; ст. 30, ч. 3 , 228.1 ч. 3 п. «б», ст.64; ст. 229.1 ч. 3 ст. 64; ст. 69 ч. 3 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців без штрафу і обмеження волі (а.с.14-18).

Ухвалою Білопільського районного Сумської області від 19 травня 2017 року вирок Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року приведений у відповідність із законодавством України та ОСОБА_6 слід вважати засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307; ч. 1 ст. 305; ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. Строк відбування покарання за вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року при приведенні його у відповідність із законодавством України визначений з 06 липня 2015 року, із зарахуванням часу утримання під вартою в порядку міри запобіжного заходу з 06 листопада 2014 року до 05 липня 2015 року (а.с. 24-26).

Відповідно до ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2019 року ОСОБА_6 в строк відбування покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з 06 листопада 2014 року до 05 липня 2015 року, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі (а.с. 38).

За ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року у виді позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців 13 днів (а.с.20-23).

ОСОБА_6 прибув до державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» 11 січня 2020 року.

Згідно ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2020 року ОСОБА_6 зарахований час перебування під вартою з 19 грудня 2019 року до 11 січня 2020 року, із розрахунку, що один такий день відповідає двом дням обмеження волі (а.с. 27).

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_6 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання. Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 відбув 3/4 строку покарання, призначеного йому за вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року. Він позитивно характеризується за місцем відбування покарання, має 14 заохочень, з яких 2 заохочення отримав у державній установі «Конотопський виправний центр № 130», сумлінно ставиться до праці, чим довів своє виправлення. За таких обставин. відповідно до ст. 81 КК України прохає звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 своє клопотання підтримав.

Засуджений ОСОБА_6 клопотання свого захисника про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання підтримує, прохає врахувати, що він виправився. сумлінно ставився до праці, мав 14 заохочень.

Представник державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» ОСОБА_5 клопотання підтримав та пояснив, що ОСОБА_6 відбув частину покарання за вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації, яка, відповідно до ст. 81 КК України, дозволяє звільнити його умовно-достроково від призначеного покарання. Він своєю поведінкою та ставленням до праці під час відбування покарання у виді обмеження волі довів своє виправлення. ОСОБА_6 приймав активну участь у суспільному житті відділення. За час відбування покарання у державній установі «Конотопський виправний центр (№ 130)» ОСОБА_6 стягнень не мав, але мав 2 заохочення. Вважає, що ОСОБА_6 слід звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

Прокурор вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки з часу заміни ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі та з часу прибуття засудженого для відбування покарання до державної установи «Конотопський виправний центр № 130» не пройшов 1 рік, що, відповідно до ч. 8 ст. 154 КВК України унеможливлює звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання умовно-достроково.

Суд, вислухавши пояснення захисника та засудженого, представника державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)», думку прокурора, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 № 2-П-20, вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_6 за вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року, який приведений у відповідність із законодавством України, визнаний винним та засуджений за скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 307; ч. 1 ст. 305; ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців (а.с.14-18).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Станом на 25 вересня 2020 року ОСОБА_6 відбув 6 (шість) років 7 (сім) місяців 23 (дванадцять три) дні покарання, що становить більше 2/3 строку покарання, призначеного йому вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року.

Встановлено, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем відбування покарання. Із характеристики, наданої державною установою «Конотопський виправний центр № 130» вбачається, що ОСОБА_6 за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (а.с. 40-41).

За час відбування покарання у державній установі «Конотопський виправний центр № 130» ОСОБА_6 стягнень не мав, мав заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, зокрема: 04 травня 2020 року та 31 липня 2020 року йому було оголошено подяки. Всього ОСОБА_6 за час відбування покарання за вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року мав 14 заохочень (а.с. 42).

Що стосується посилання прокурора на норми ч. 8 ст. 154 КВК України, відповідно до якої особи, звільнені від відбування покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі, то суд враховує, що ч. 1 ст. 82 КК України визначено, що особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком, а згідно ч. 5 цієї норми закону, до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин (п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1) та законність (п. 2). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (ч. 1 і ч. 2 ст. 8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог КК України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховної Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України. У разі якщо норми КПК України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини. У випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України (ч. 1, ч. 3-6 ст. 9 КПК України).

На національному рівні Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Аналогічним рішенням від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід», тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, у даному конкретному випадку на користь засудженого ОСОБА_6

«Якість закону» є автономним поняттям, створеним ЄСПЛ у процесі тлумачення положень Конвенції, вимоги до якого добре проілюстровані також і у справі «Корецький та інші проти України» (Koretskyy and Оthers v. Ukraine), 03.04.2008, п. 47-47, заява № 40269/02), де Суд дійшов такого висновку: «навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві», та черговий раз нагадав, що «вислів «передбачений законом» у п. 2 ст. 11 Конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону».

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права». При цьому ЄСПЛ неодноразово зверталася увага на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу «правової визначеності» (п. 31 рішення у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п. 109 рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п. 53 рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine); п. 19 рішення у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Виходячи із системного аналізу вказаного вище кримінального законодавства України, судової практики Конституційного Суду України та рішень Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що у випадку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, повинен рахуватися саме з моменту початку строку відбування покарання, призначеного вироком суду, а не після заміни покарання в порядку виконання вироку, оскільки іншого порядку обрахунку строку, після відбуття якого можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 81 КК України законодавцем не передбачено, і така позиція не суперечить принципу правової визначеності, який є невід`ємною та органічною складовою принципу верховенства права.

Суд вважає, що ОСОБА_6 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотанням захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , - задовольнити.

ОСОБА_6 умовно-достроково звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Глушковського районного суду Курської області Російської Федерації від 06 липня 2015 року на невідбуту частину покарання у виді обмеження волі строком 10 (десять) місяців 7 (сім) днів.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1