Провадження № 1-кс/344/4200/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , представника Дністровського басейнового управління водних ресурсів, на бездіяльність слідчого СУ УСБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Представник володільця майна Дністровського басейнового управління водних ресурсів адвокат ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою в якій просить зобов`язати уповноважену слідчого ОСОБА_5 надати правову підставу (ухвалу про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку) у кримінальному провадженні № 0000043 та повернути речі вилучені під час обшуку, Дністровському басейновому управлінню водних ресурсів.

Скарга обґрунтована тим, що слідчим СУ УСБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 проведено обшук по АДРЕСА_1 . Під час обшуку вилучено ряд документів та речей. Заявником, як представником Дністровського басейнового управління водних ресурсів, слідчому подано клопотання від 28 серпня 2020 року, про повернення вилучених речей та документів та про надання підтверджуючого документа законного утримання речей, вилучених під час обшуку. Однак слідчим не надано жодних документів, які б підтверджували законне утримання належного Дністровському басейновому управлінню водних ресурсів майна.

В судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримала, покликаючись на викладені в ній обставини, просила скаргу задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував. Пояснив, що вилучені під час проведення обшуку речі та документи є речовими доказами у кримінальному провадженні. На майно, дозвіл на відшукання якого не надано ухвалою про обшук, ухвалою слідчого судді накладено арешт. На решту речей та документів арешт не накладався, так як слідчим суддею, дозвіл на їх вилучення надано в ухвалі про проведення обшуку. Відповідь на клопотання заявнику надано, листа направлено засобами поштового зв`язку.

Заслухавши пояснення заявника та думку слідчого, вивчивши матеріали скарги, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Слідчим відділом слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000043, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 441, ч. 2 ст. 364 КК України.

11 серпня 2020 року, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року, в приміщенні Дністровського басейнового управління водних ресурсів проведено обшук під час якого вилучено 87 найменувань речей та документів, що підтверджується копією протоколу обшуку.

Також в процесі розгляду скарги встановлено, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2020 року накладено арешт на вилучені під час проведення обшуку речі, а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «А1633», з IMEI НОМЕР_1 , MEID НОМЕР_2 , сірого кольору, без паролю та сім картки; ноутбук марки «HP-ProBook 450G6», сірого кольору, s/n 5CD92714BT, із зарядним пристроєм до нього, з метою збереження речових доказів та проведення відповідних комп`ютерно-технічних експертиз.

За змістом ч. 7 ст. 173 КПК України копія ухвали про арешт тимчасово вилученого майна негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Таким чином, обов`язок вручення (надіслання) копії ухвали про арешт майна особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, є обов`язком суду, а не слідчого.

У випадку неотримання копії ухвали, за результатом розгляду клопотання про арешт майна, володілець не позбавлений права її отримати в суді.

Тому скарга в частині зобов`язання слідчого надати ухвалу про накладення арешту на майно вилучене під час обшуку, позбавлена правових підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Законодавцем у ч. 1 ст. 167 КПК визначено, що «тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення». А ч. 2 вищевказаної статті передбачено, що «тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено».

Водночас, ч. 7 ст. 236 КПК встановлено, що «вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном».

Тобто, у розумінні норм КПК не вважається тимчасово вилученим майно, дозвіл на відшукання і вилучення якого було надано ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук, яке детективи вилучили під час обшуку, проведеного згідно зазначеної ухвали.

У КПК законодавець чітко розмежував статус майна, вилученого на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, та тимчасово вилученого майна. Вони є різними. Зокрема, це також підтверджується положеннями абз. 2 ч. 5. ст. 171 КПК, згідно з якими «у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено».

Тобто, в абз. 2 ч. 5. ст. 171 КПК визначено, що щодо тимчасово вилученого майна слідчим (детективом) або прокурором подається клопотання про його арешт, у іншому випадку таке майно повертається особі, у якої було вилучено. При цьому, щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, накладення арешту КПК не передбачає. Такого ж висновку дійшла і колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 23.01.2020 у справі №457/1485/13-к.

А тому вилучені 11 серпня 2020 року під час проведення обшуку речі та документи, на які не накладався арешт, вважати тимчасово вилученим майном в розумінні ч. 7 ст. 236 КПК України не являється можливим, оскільки на їх відшукання надано дозвіл в ухвалі про обшук.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Відтак, враховуючи вищенаведене, вважаю, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , представника Дністровського басейнового управління водних ресурсів на бездіяльність слідчого СУ УСБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 376 КПК України повний текст ухвали буде оголошено 14 вересня 2020 року о 09 год. 20 хв.