Провадження по справі № 1-кп/522/134/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0004658 від 28.08.2019 р., стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Зугдіді, грузина, громадянина Грузії, не одруженого, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

27.08.2019 о 18 год. 20 хв., ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 25, заздалегідь маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, підшукував автомобіль, в якому може знаходитись цінне майно, та яким можливо незаконно заволодіти. Так, обравши автомобіль моделі «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 , ОСОБА_3 підійшов до передніх пасажирських дверей вказаного автомобіля та, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, впевнившись, що у вищезазначеному автомобілі нікого немає, та що за ним ніхто не спостерігає і його дії носять таємний характер, шляхом розбиття скла вікна передніх пасажирських дверей вищевказаного автомобіля, проник до його салону, звідки таємно викрав спортивну сумку, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами в розмірі 100 грн., мобільний телефон марки «iPhone 6 Space Gray 16 GB», в корпусі сірого кольору з сім-картою НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 7 000 грн., мобільний телефон марки «NEFFOS С5А» в корпусі чорного кольору з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 в прозорому чохлі, вартістю 1 449 грн..

Виконавши всі дії, які ОСОБА_3 вважав за необхідні, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, обвинувачений покинув місце вчинення кримінального правопорушення, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 8 549 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав в повному обсязі та підтвердив обставини справи, які описані у обвинувальному акті.

У вчиненому розкаюється, просить суд суворо його не карати, урахувати його щире каяття у вчиненому злочині.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надавши до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси заяву щодо розгляду справи у його відсутності.

Крім того, в судовому засіданні дослідженні наступні письмові документи, а саме:

-відомості, зазначені у вимозі УОІ ГУМВС України в Одеській області від 19.09.2019р. стосовно ОСОБА_3 , відповідно до яких, обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, проте кримінальне провадження № 0004544 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, 28.11.2017р. направлено в суд; кримінальне провадження № 00011786 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, 25.09.2018р. направлено в суд; кримінальне провадження № 0009476 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України направлено в суд з обвинувальним актом.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, інші докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України /в редакції КПК України 2012 року/.

Проте, відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у справі № 371/834/17 від 02.04.2019р., вбачається, що проведення судом першої інстанції скороченого судового розгляду на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не виключає обов`язку суду надати правильну кваліфікацію дій обвинуваченого.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, вбачається, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Проаналізувавши обставини вчинення злочину, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Суд звертає увагу, що повторністю злочинів відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною Особливої частини КК України.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених в п. 7 Постанови Пленуму № 7 від 04.06.2010 р. «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», передбачене у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини Кримінального Кодексу вчинення злочину повторно або особою, яка раніше вчинила відповідний злочин, є кваліфікуючою ознакою певного злочину. Тому, якщо за вчинення попереднього злочину (кількох попередніх злочинів) особу не було засуджено, кожен із злочинів, які утворюють повторність, має бути предметом самостійної кримінально-правової оцінки.

Відповідно до відомостей з УІТ ГУМВС України в Одеській області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004544 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, 28.11.2017р. направлено в суд; кримінальне провадження № 00011786 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, 25.09.2018р. направлено в суд з обвинувальним актом; кримінальне провадження № 0009476 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України направлено в суд з обвинувальним актом.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Враховуючи вищенаведене, кваліфікація дій ОСОБА_3 з кваліфікуючою ознакою «повторність» є помилковою, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.129 Конституції однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічні положення містяться в ст.14 закону «Про судоустрій і статус суддів».

У ч.2 ст.24 КПК гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим кодексом.

25.07.2017р. ЄСПЛ постановив рішення у справі «Особа 4 проти України», яке набуло статусу остаточного 25.10.2017р. .

Протоколом №7 до конвенції передбачено право кожного, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його вини або винесеного йому вироку (ст.2). Реалізація цього права, включаючи підстави, на яких воно може бути здійснене, регулюється законом.

Крім того, ч.2 ст.394 КПК України встановлює обмеження щодо можливості апеляційного оскарження судового рішення лише з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися та дослідження яких суд визнав недоцільним. Право на оскарження рішення суду з підстави неправильної кваліфікації дій КПК не обмежується. Тобто норми КПК не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, в яких під час розгляду суд першої інстанції застосував ч.3 ст.349 КПК і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. Такий висновок зробив ВС в постанові №756/5578/15-к від 27.02.2018р.

Враховуючи викладене суд застосував ч. 3 ст. 349 КПК України при розгляді обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю заперечення обставин, які ніким не оспарювались та дослідження яких визнано недоцільним, при цьому зміна кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_3 з ч. 2 ст. 185КК України на ч. 1 ст. 185 КК України не є фактичними обставинами у кримінальному провадженні.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) (в редакції Закону України від 2008 року).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого,- не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченогота даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, суд приходить до висновку, що виправлення підсудного можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вид та обсяг призначеного покарання призначено відповідно до вимог санкції статті 185 КК України, станом на момент вчинення злочину, відповідно до Закону України від 2008 року.

Судові витрати у справі відсутні.

Позовна заява у справі відсутня.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою до набрання рішенням чинності - залишити без змін, після чого скасувати.

Термін відбування покарання обчислювати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з 11.09.2019р.

Речові докази по даному кримінальному провадженню:

- спортивну сумку марки «Adidas» блакитного кольору в горошок, шкіряний гаманець коричневого кольору, рушник білого кольору, купальник чорного кольору, спортивні в`єтнамки чорного кольору, мобільний телефон марки «iPhone 6 Space Gray 16 GB», в корпусі сірого кольору ІМЕІ НОМЕР_3 , надані потерпілому ОСОБА_7 ,- вважати повернутими за належністю;

-«СД-Р» диск, долучений до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
15.07.2020