ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/283/20Головуючий по І інстанції ОСОБА_1
Справа №696/665/19 Категорія: ч.1 ст. 190 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з повною загальною середньою освітою, неодружену, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючу, раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначено їй покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, вирішено звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , як особа, яка перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення і має право на отримання, відповідно до ч.ч.4,9, аб. ч.16 ст.10 «Порядку призначення та виплат тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме», перебуваючи 31 серпня 2018 року в приміщенні Управління соціального захисту населення Кам`янської районної державної адміністрації Черкаської області по вул. Декабристів,2 в м. Кам`янка Черкаської області, з метою незаконного отримання тимчасової державної допомоги, шляхом обману, умисно, не вказавши в декларації про доходи та майновий стан про грошові кошти, отримані від колишнього чоловіка в період з 27 липня 2018 року по 31 січня 2019 року, незаконно отримала щомісячну грошову допомогу загальною сумою 4943грн., чим спричинила збитки Управлінню соціального захисту населення Кам`янської РДА на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною та засудити за ч.1 ст. 190 КК України до 80 годин громадських робіт. В решті вказаний вирок суду першої інстанції залишити без змін. Під час апеляційного розгляду дослідити характеризуючи дані на обвинувачену.

Не заперечуючи доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вказаний вище вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Вказує, що відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Однак судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання вказаних вимог не дотримано.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досягнув чотирнадцятирічного віку.

Отже, обвинувачена входить до переліку осіб, яким у відповідності до вимог ст.61 КК України не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі, а тому, в даному випадку суд повинен був призначити інший вид покарання.

Тому, оскільки призначене судом покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією ч.1 ст.190 КК України, з огляду на наявність в обвинуваченої малолітньої дитини, не може бути до неї застосовано, у тому числі із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України, прокурор вважає за можливе призначити ОСОБА_7 реальний вид покарання за вказаною статтею КК України у виді громадських робіт.

За клопотанням прокурора та згодою інших учасників судового провадження у судовому засіданні були досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченої.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Ребедайлівка, Кам`янського району Черкаської області, громадянка України, українка, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57), має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима (а.с. 63). За місце проживання характеризується задовільно (а.с. 58). На обліку у психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 60,61).

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційних вимог заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 з підстав, наведених в апеляційній скарзі, думку обвинуваченої ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокуратури, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючі дані на обвинувачену та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів вбачає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким не оспорюється. Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України кваліфіковано вірно.

Разом з тим, на думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, судом першої інстанції не дотримано вимоги ч.3 ст.61 КК України, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нового вироку.

Зокрема, вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджена за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 має малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 3 ст.61 КК України визначено, що обмеження волі не може бути застосовано, зокрема, жінок, що мають дітей віком до 14 років. Отже, обвинувачена ОСОБА_7 входить до переліку осіб, яким не може бути призначений такий вид покарання як обмеження волі.

Відповідно до санкції ч.1 ст.190 КК України, заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство) карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Тобто, санкцією вказаної статті, крім обмеження волі, передбачені й інші альтернативні види покарання.

Вказане неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність можливо виправити в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення шляхом скасування вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2019 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання та ухвалення нового вироку в цій частині з призначенням покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.61 КК України, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

При призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів, на виконання вимог ст.ст. 50,65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка по місця проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, в якості пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, за відсутності обставин, що його обтяжує і вважає за можливе її виправлення з призначенням покарання у виді громадських робіт в межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 190 КК України.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, п. 3, ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді 60 годин громадських робіт.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді