Справа № 442/6749/20
Провадження № 1-кс/442/1194/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю,
в с т а н о в и в :
Слідчий СВ Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження № 0001359 від 25.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 158-1 КК України, з клопотанням, в якому просить надати дозвіл заступнику начальника слідчого відділу Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області капітану поліції ОСОБА_3 , старшому слідчому 1 го відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) СВ Дрогобицького ВПГУНП у Львівській області капітану поліції ОСОБА_5 тимчасового доступу та розпорядження про надання можливості вилучення оригіналів контрольних талонів: „Чергові вибори депутатів ІНФОРМАЦІЯ_1 25 жовтня 2020 року, „Вибори депутатів Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області 25 жовтня 2020 року, „Вибори депутатів Дрогобицької районної ради Львівської області 25 жовтня 2020 року, „Вибори Меденицького селищного голови Дрогобицького району Львівської області 25 жовтня 2020 у яких в графі „номер, за яким виборця внесено до списку виборців є запис чорнилом синього кольору „257 та оригіналу списку виборців ДВК № 460249, які знаходиться у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , де на даний час свою роботу здійснює ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою проведення почеркознавчої експертизи.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 25.10.2020 о 18:30 год громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , будучи членом дільничної виборчої комісії № НОМЕР_1 , незаконно видала громадянці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , виборчі бюлетені її чоловіка ОСОБА_8 громадянина ОСОБА_9 . Зазначає, що у ході проведення досудового розслідування встановлено, що 25.10.2020 до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області надійшла заява від спостерігача від партії „ ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , про те, що ним було виявлено, як виборець громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , перебуваючи на виборчій дільниці № НОМЕР_1 , проголосувала за себе, після чого знову підійшла до столу членів комісії та попросила члена виборчої комісії громадянку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , видати їй бюлетені для голосування, щоб вона змогла проголосувати замість свого чоловіка, який захворів. Надалі член виборчої комісії ОСОБА_6 погодилась та видала бюлетені для голосування ОСОБА_7 яка особисто підписалась замість свого чоловіка у контрольних талонах та у списку виборців дільниці. Надалі направилась до кабінки для голосування однак була зупинена спостерігачами. З метою встановлення обставин, які підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні за фактом умисного незаконного надання виборчих бюлетенів членом виборчої комісії, а також з метою використання оригіналів контрольних талонів та оригіналу списку виборців ДВК № 460249, в межах кримінального провадження для проведення почеркознавчої експертизи, в органу досудового розслідування виникла необхідність отримати тимчасовий доступ до оригіналів вище вказаної виборчої документації, а тому просить клопотання задовольнити.
Прокурор в судовому засідання клопотання підтримав.
Неприбуття за судовим викликом осіб, у володінні яких знаходяться документи, без поважних причин та неповідомлення ними про причини неприбуття, не є перешкодою для розгляду клопотання (ч. 4 ст. 163 КПК України).

Неприбуття за судовим викликом осіб, у володінні яких знаходяться документи, без поважних причин та неповідомлення ними про причини неприбуття, не є перешкодою для розгляду клопотання (ч. 4 ст. 163 КПК України).

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом закону тимчасовий доступ до речей і документів це один із видів забезпечення кримінального провадження. Застосування такого заходу не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконано завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.
Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.
Відповідно до п.п. 5, 8 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать, зокрема, відомості, які можуть становити банківську таємницю; персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних.
За статтею 158-1 КК України 1. надання або отримання виборчого бюлетеня чи бюлетеня для голосування на референдумі особою, яка не має права його надавати чи отримувати, або надання виборцю, учаснику референдуму заповненого виборчого бюлетеня чи бюлетеня для голосування на референдумі, або голосування виборцем, учасником референдуму більше одного разу, незаконне опускання виборчого бюлетеня чи бюлетеня для голосування на референдумі до виборчої скриньки караються штрафом від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до двох років. 2. Викрадення, пошкодження, приховування або знищення виборчого бюлетеня, бюлетеня для голосування на референдумі караються штрафом від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до двох років. діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, кандидатом, членом виборчої комісії чи членом комісії з референдуму, довіреною особою кандидата, уповноваженою особою політичної партії, представником організації партії у виборчій комісії, уповноваженою особою суб`єкта процесу всеукраїнського референдуму, членом ініціативної групи референдуму, офіційним спостерігачем, або якщо такі дії призвели до неможливості проведення підрахунку голосів на виборчій дільниці чи дільниці з референдуму чи до визнання голосування на виборчій дільниці або дільниці референдуму недійсним, караються позбавленням волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк п`ять років.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У свою чергу Конституційний Суд України в Рішенні від 20 січня 2012 року в справі № 2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Основного Закону України, встановив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Крім того, Конституційний Суд України в указаному Рішенні зазначив, що збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Аналогічну позицію відтворено також у Рішенні Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року в справі № 18/203-97.
За змістом частини другої статті 21 зазначеного Закону інформація про фізичну особу є конфіденційною та може поширюватися лише за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Таким чином, збір та обробка даних про фізичну особу без її згоди, навіть якщо це здійснюється у межах і для потреб кримінального судочинства, можуть здійснюватися виключно на законних підставах і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Законом України „Про захист персональних даних також закріплено вимоги щодо змісту запиту на доступ до персональних даних. Зокрема, частинами третьою та четвертою статті 16 указаного Закону встановлено, що суб`єкт відносин, пов`язаних із персональними даними, подає запит щодо доступу до персональних даних володільцю персональних даних, у якому зазначається мета та/або правові підстави для запиту.
Відповідно до статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням, зокрема, принципу верховенства права, згідно з яким людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
При цьому принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.
Практикою Європейського Суду з прав людини встановлено, що збирання та зберігання інформації стосовно приватного життя особи, а також її розповсюдження охоплюються сферою застосування пункту 1 статті 8 Конвенції.
Зокрема, в рішенні Європейського Суду з прав людини (справа „Пантелеєнко проти України) вказано, що вираз „відповідно до закону в пункті 2 статті 8 Конвенції значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов`язок дотримання матеріальних і процесуальних норм.
У свою чергу КПК України містить засоби правового захисту від довільного зазіхання з боку органів влади, включаючи, крім іншого, і заборону вилучення будь-яких документів і речей, що не мають прямого відношення до справи, яка розслідується.
Частиною першою статті 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Під час кримінального провадження кожному гарантується невтручання у приватне (особисте і сімейне) життя. Ніхто не може збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію про приватне життя особи без її згоди, крім випадків, передбачених КПК України. Інформація про приватне життя особи, отримана в порядку, передбаченому КПК України, не може бути використана інакше як для виконання завдань кримінального провадження (частини перша - третя статті 15 КПК України).
Відповідно до частини першої статті 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з частиною другою вказаної статті КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Порядок тимчасового доступу до документів під час досудового розслідування врегульовано главою 15 КПК України, за змістом якої надання стороні кримінального провадження документів передбачено на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Статтею 163 КПК України закріплено обов`язок сторони кримінального провадження довести зв`язок між кримінальним провадженням та витребовуваними документами і суттєвість значення цих документів для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а частиною шостою цієї ж статті передбачено, що для документів, які містять охоронювану законом таємницю, додатково неможливість довести іншим шляхом обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів.
Відтак законодавство України встановлює чіткі правові механізми для отримання правоохоронними органами інформації з обмеженим доступом (персональних даних) та документів.
Стаття 1 Закону України „Про Державний реєстр виборців встановлює, що Державний реєстр виборців (далі Реєстр) автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, обробки даних, які містять передбачені цим Законом відомості, та користування ними, створена для забезпечення державного обліку громадян України, які мають право голосу відповідно до статті 70 Конституції України (далі - виборці).
Статтями 5, 6 Закону України „Про Державний реєстр виборців передбачено, що до Реєстру заносяться та в базі даних Реєстру зберігаються встановлені цим Законом відомості про виборця (персональні дані) таких видів:
1) ідентифікаційні персональні дані виборця; 2) персональні дані, які визначають місце та умови голосування виборця; 3) службові персональні дані.
До ідентифікаційних персональних даних виборця, які однозначно визначають його особу, належать: 1) прізвище; 2) власне ім`я (усі власні імена); 3) по батькові; 4) дата народження; 5) місце народження; 6) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (якщо така інформація внесена до паспорта громадянина України).
Статтями 7, 8, 9 Закону України „Про Державний реєстр виборців визначено персональні дані, які визначають місце та умови голосування виборця, службові персональні дані виборця, виборча адреса тощо.
Відповідно до статті 26 Закону України Закону України „Про Державний реєстр виборців під час підготовки до виборів Президента України, народних депутатів України, місцевих виборів, до всеукраїнського або місцевого референдуму персональні дані Реєстру можуть використовуватися лише для: 1) складання списків виборців на виборчих дільницях;
2) вирішення ІНФОРМАЦІЯ_8 та проведення виборів і референдумів; 3) надання Верховній Раді України, Президенту України, Кабінету Міністрів України, іншим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, Центральній виборчій комісії, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, виборчій комісії Автономної Республіки Крим, територіальним виборчим комісіям з місцевих виборів статистичної інформації щодо кількісних характеристик виборчого корпусу на відповідній території; 4) виготовлення іменних запрошень виборцям; 5) проведення передбаченої частиною другою цієї статті перевірки відомостей про виборців. 2. Персональні дані Реєстру можуть бути використані для проведення перевірки достовірності відомостей про виборців, які поставили свої підписи у підписних листах на підтримку проведення всеукраїнського референдуму, на підтримку пропозиції про відкликання депутата місцевої ради та сільського, селищного, міського голови за народної ініціативи, а також відомостей, що подаються до відповідних виборчих комісій стосовно кандидатів, уповноважених та довірених осіб, членів ініціативної групи референдуму, кандидатур до складу виборчих комісій. 3. Персональні дані Реєстру можуть бути використані для здійснення публічного контролю за веденням Реєстру в порядку та межах, встановлених цим Законом. 4. Персональні дані Реєстру можуть бути одноразово використані на підставі закону для первинного наповнення бази даних державної системи обліку фізичних осіб після її створення, а також для створення реєстрів територіальних громад. 5. Персональні дані Реєстру можуть бути використані державними органами, яким законом надано право доступу до автоматизованих інформаційних систем, реєстрів та банків даних, держателями (адміністраторами) яких є державні органи. Використання персональних даних Реєстру здійснюється з дотриманням законодавства про захист персональних даних. 6. Персональні дані Реєстру у визначених законом випадках можуть бути використані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для здійснення його повноважень. 7. Під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, має право отримувати з Реєстру інформацію про виборців, зокрема таку, що містить персональні дані. Порядок надання та обсяг інформації з Реєстру визначаються розпорядником Реєстру за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику. 8. Персональні дані Реєстру можуть бути використані для проведення верифікації та встановлення тотожності між наборами ідентифікаційних даних фізичних осіб, які оброблюються в національних електронних інформаційних ресурсах. Порядок надання та обсяг інформації з Реєстру визначаються розпорядником Реєстру. 9. Використання персональних даних Реєстру для інших цілей, крім визначених цією статтею, можливе виключно за рішенням суду.
Публічність державного реєстру в розумінні Закону „Про Державний реєстр виборців забезпечує доступність для кожного виборця відомостей Реєстру в обсязі та в порядку, встановлених цим Законом, а також інші передбачені цим Законом форми публічного контролю за дотриманням засад ведення Реєстру, встановлених частиною першою ст. 12 Закону „Про Державний реєстр виборців.
Публічний характер Реєстру має на меті дотримання прав людини, гарантованих Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і забезпечується публічним контролем за дотриманням вимог Конституції та законів України у процесі ведення Реєстру.
Водночас, забезпечення публічного характеру Реєстру може допускати загальну доступність персональних даних виборців лише в обсязі та у спосіб, встановлені цим Законом та необхідні для досягнення мети, зазначеної в частині першій цієї статті (ст. 12 Закону „Про Державний реєстр виборців).
Однак, публічність не надає права будь-якій особі отримувати персональні дані про виборців, якщо вони прямо її не стосуються.
В деяких випадках така інформація може поширюватись без згоди особи.
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України „Про захист персональних даних поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно ч. 6 ст. 27 Закону попередній список виборців має наскрізну нумерацію виборців та нумерацію аркушів. Відомості про виборців у списку зазначаються в порядку їх виборчих адрес так, щоб відомості про виборців з однаковою виборчою адресою у списку виборців були розміщені поруч. У попередньому списку виборців зазначаються:
1) прізвище, власне ім`я (усі власні імена) та по батькові (за наявності) виборця;
2) дата народження;
3) виборча адреса виборця (без зазначення поштового індексу і країни проживання);
4) відмітка про постійну нездатність виборця пересуватися самостійно (за наявності) у графі „Примітки. Законом також передбачено складання уточнених списків виборців.
Отже, з огляду на наведене, слідчий в клопотанні не навів достатніх аргументів щодо того, що уся інформація, наявна в оригіналі списку виборців ДВК № 460249, має бути вилучена.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Зважаючи на те, що застосування заходів процесуального примусу мають винятковий характер, такі можуть застосовуватися лише у разі відмови особи, залученої до сфери кримінального провадження, добровільно виконати свій процесуальний обов`язок. З цього випливає висновок про те, що застосуванню процесуального примусу, в тому числі і надання тимчасового доступу до речей та документів, має передувати пропозиція виконати вимогу закону.
Враховуючи, що слідчим не надано доказів звернення до особи, у володінні якої знаходяться відповідні документи, до подання клопотання про отримання тимчасового доступу до таких документів, тобто не доведено, що такий ступінь втручання у права і свободи особи є виправданим, то і відсутні правові підстави для задоволення такого клопотання
Крім того, вимогу клопотання про вилучення оригіналів вказаних документів слідчий пов`язує з необхідністю проведення почеркознавої експертизи, однак доказів призначення експертизи з цього приводу матеріали клопотання не містять, що свідчить про те, що ініціатор клопотання не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Частинами 5, 6 статті 163 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою та не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю. Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Враховуючи викладене, правові підстави для тимчасового доступу, достатність доказів, вважаю, що у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити, оскільки слідчим не не вжито всіх заходів для досудового вирішення вказаного питання, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а тому у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 40, 86, 93, 131, 132, 159-166, 309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання слідчого Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1