1Справа № 335/6847/19 1-кс/335/4357/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого ОВС 2 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000040 від 07.04.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого ОВС 2 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000040 від 07.04.2017 року, в якій заявник просить зобов`язати слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000040 від 07.04.2017 року, повернути ОСОБА_3 майно вилучене 11.10.2017 року в результаті проведеного обшуку в приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ноутбук марки Lenovo моделі 6570, SN:CВ10913084 у корпусі чорного кольору разом з зарядним пристроєм до нього.

У серпні 2020 року заявник звернувся до слідчого з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, проте слідчий відмовив йому у задовленні такого клопотання.

Вказує, що вилучене майно не має ніякого відношення до кримінального провадження № 0000040 від 07.04.2017 року, з часу вилучення майна минуло три роки, арешт на майно не накладався, тому вважає, що існують передбачені законом підстави для повернення такого майна особі у якої його вилучено.

В судове засідання заявник не з`явилася, від його представника надійшла заява про розгляд скарги за відсутності заявника, просить скаргу задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явися, про день та час слухання скарги повідомлений у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності, а також надав копії матеріалів кримінального провадження, що стосуються тимчасового вилучення майна заявника.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду провадження повідомлялися належним чином, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їхньої участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за скаргою, приходить до наступного висновку.
Встановлено, що СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 07.04.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 11.10.2017 року проведено обшук в приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2020 року (справа № 331/6413/17 провадження 1-кс/331/3470/2017), в ході якого окрім іншого майна вилучено ноутбук марки Lenovo моделі 6570, SN:CВ10913084 у корпусі чорного кольору разом з зарядним пристроєм до нього.

Також слідчим суддею встановлено, що арешт на вилучене в ході обшуку майно не накладався.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.
За змістом ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
З обставин справи встановлено, що вилучений під час обшуку ноутбук марки Lenovo моделі 6570, SN:CВ10913084 у корпусі чорного кольору разом з зарядним пристроєм до нього, був оглянутий, про що зафіксовано у протоколі обшуку, арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України не накладався.
Отже імперативна норма ст. 100 КПК України встановлює обов`язок для слідчого та прокурора якнайшвидше повернути вилучені речі його власнику у разі відсутності рішення слідчого судді про арешт вилученого майна або надання тимчасового доступу стороні кримінального провадження до речей та документів (ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України).
Таким чином, нормами Кримінально процесуального кодексу України однозначно передбачено, що будь яке майно, окрім забороненого в обігу, вилучається тимчасово. Тому для майна, що вилучено під час обшуку виключень не має. З огляду на викладене відсутність судового рішення про арешт вилученого майна обмежує право користування ОСОБА_3 на належне йому на законних підставах майно.
Враховуючи вище викладене зважаючи на відсутність рішення слідчого судді про арешт вилученого під час обшуку майна, а також те, що орган досудового розслідування зі спливом певного часу з часу вилучення майна не навів додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності, слідчий суддя приходить до висновку, що на виконання вимог ст. 100 КПК України вилучене майно, зокрема: ноутбук марки Lenovo моделі 6570, SN:CВ10913084 у корпусі чорного кольору разом з зарядним пристроєм до нього, має бути передано його володільцю на відповідальне зберігання.
За вказаних обставин стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для подальшого утримання майна ОСОБА_3 .
Отже, позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно має бути повернуто володільцю, що узгоджується з приписами ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 160-166, 170-174, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого ОВС 2 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000040 від 07.04.2017 року задовольнити.
Зобов`язати слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження № 0000040 від 07.04.2017 року,відповідно до вимог ст. 100 КПК України повернути на відповідальне зберігання ОСОБА_3 вилучені в ході проведення обшуку приміщення за адресою АДРЕСА_1 ноутбук марки Lenovo моделі 6570, SN: НОМЕР_1 у корпусі чорного кольору разом з зарядним пристроєм до нього, згідно опису у протоколі обшуку від 11.10.2017 року.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1