ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/424/19 Номер провадження 11-кп/814/642/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника
потерпілого - адвоката ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000067 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.02.2020,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської обл., громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, неодруженого, утриманців немає, невійськовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
6.11.2012 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.ст. 75, 76, 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;
7.04.2016 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 08.06.2018 звільнений Ленінським районним судом м. Полтави умовно-достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 1 місяць 8 днів,-
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано частково невідбуте покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 7.04.2016 у вигляді 1 року 1 місяця 8 днів позбавлення волі і остаточно визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_8 обрано тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, і строк відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати з 10 лютого 2020 року.
Скасовано арешт, накладений 4.04.2019 та 9.04.2019 слідчим суддею Оржицького районного суду Полтавської області , на тимчасово вилучене майно - кросівки, належні на праві власності ОСОБА_11 , газову плиту «Карпати 12», що належить потерпілому ОСОБА_9 .
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в дохід держави в УДКСУ у Пирятинському районі витрати за проведення експертиз в кримінальному провадженні №0000067 від 02.04.2019 в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 30 березня 2019 року приблизно 16 години, будучи раніше засудженим за вчинення умисного злочину проти власності, перебуваючи поблизу господарства по АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочиний умисел на викрадення чужого майна, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав газову плиту «Карпати12» вартістю 213 гривень, яка знаходилася поблизу господарської будівлі домогосподарства ОСОБА_9 , після чого з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний корисливий умисел, який виник у нього під час крадіжки 30.03.2019, спрямований на крадіжку майна, належного ОСОБА_9 , 01.04.2019 приблизно 14 год., перебуваючи на території господарства по АДРЕСА_3 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав металеве ліжко вартістю 280 гривень, яке знаходилося поблизу господарської будівлі, після чого з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. У результаті зазначених вище протиправних дій ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 493 гривні.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.02.2020 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України, оскільки дії останнього необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України; слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_8 проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_9 ; призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає тяжкості вчиненого останнім злочину через м`якість.
Заслухавши доповідь судді і пояснення: потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених в ній та зазначили, що немає обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а тому необхідно призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання, прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним, через що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 та просили врахувати, що обвинуваченим шкоду, завдану злочином, відшкодовано потерпілому, що підтверджується фіскальними чеками, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд дійшов висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за обставин встановлених судом, підтверджуються зібраними у справі, перевіреними у суді доказами, оціненими у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Доводи апелянта щодо неправильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 саме за ч.2 ст.185 КК України, зазначивши, що показання потерпілого в тій частині, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, не доведені належними та допустимими доказами у своїй сукупності. Окрім своїх показань потерпілий інших доказів на підтвердження своїх доводів не надав, клопотань про їх витребування суду не заявляв. Отже, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження № 0000067 щодо ОСОБА_8 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що узгоджується з вимогами ст. 337 КПК України, де зазначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
Таким чином, твердження апелянта про те, що слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_8 проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , є слушними, однак положення ч.3 ст. 240 КПК України не містять вказівки щодо обов`язкової присутності потерпілого при проведенні слідчого експерименту, а лише вказують щодо можливого залучення потерпілого до проведення даної слідчої дії (а.с.166-172).
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, те що обвинувачений ОСОБА_8 не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, утриманців не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий, у ході судового розгляду справи відшкодував завдані потерпілому збитки та обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Окрім цього суд першої інстанції врахував, що обвинувачений раніше судимий і через нетривалий термін, в період умовно дострокового звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, знову вчинив корисливий злочин, належних висновків не зробив, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення, тобто має стійку антисоціальну поведінку та, на думку суду, потребує ізоляції від суспільства.
Водночас слід зазначити, що факт відшкодування ОСОБА_8 шкоди, завданої внаслідок злочину, потерпілому ОСОБА_9 підтверджується фіскальними чеками від 27.11.2019 та 23.01.2020, які містяться у матеріалах справи (а.с. 200, 209) та показаннями потерпілого у суді апеляційної інстанції.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Призначене судом ОСОБА_8 покарання, яке відповідно санкції ч. 2 ст. 185 КК України не є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 71 КК України, призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, наявності обставини, яка пом`якшує покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно з ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Колегія суддів дійшла висновку, що підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених положеннями ч.1 ст. 415 КПК України, не встановлено, нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
З огляду на викладене вище підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.02.2020 щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4