Дата документу 07.12.2020 Справа № 331/4156/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4156/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1255/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у суді першої інстанції прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення застави.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 4 листопада 2020 року, приблизно о 23 год. 10 хв. знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень раніше знайомому йому ОСОБА_10 , у ході раптово виниклого конфлікту, з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи та бажаючи спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, утримуючи у руці предмет, зовні схожий на ніж, наніс ним ОСОБА_10 один удар в область черевної порожнини зліва, чим спричинив потерпілому, згідно довідки КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої допомоги» Запорізької міської ради колото-різану рану передньої черевної стінки, проникаюча в черевну порожнину з ушкодженням великого чепця. Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 . ОСОБА_7 залишився на місці події, а потерпілого було госпіталізовано до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої допомоги» ЗМР.
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке кваліфікується як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

5 листопада 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001535 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

5 листопада 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав, що прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при цьому не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що зібраними під час досудового розслідування доказами встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме, оглядом місця події, допитами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були безпосередніми очевидцями нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , та які своїми показами повністю підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, допитом потерпілого ОСОБА_10 , який пояснював, що саме, ОСОБА_15 наніс йому ножове поранення у живіт, іншими матеріалами кримінального провадження.
Крім того, вказує на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які полягають у тому, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років та усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, може переховуватися від органів досудового слідства, про що свідчить відсутність стійких соціальних зв`язків та факт того, що підозрюваний народився, зареєстрований та тривалий час проживав у м. Донецьк, на тимчасовій окупованій території, а у м. Запоріжжя він неофіційно, з його слів протягом останніх 3 місяців винаймає житло, проте ніякими документами це не підтверджено, тому достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 з метою ухилення від відповідальності за вчинений злочин, може без перешкод залишити м. Запоріжжя, що у свою чергу свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також зазначає, що ОСОБА_7 може впливати на свідків, а саме на ОСОБА_12 , яка є його дівчиною та проживає спільно з ним, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які були безпосередніми очевидцями події та своїми показаннями повністю підтверджують його причетність до вчиненого вказаного злочину, на потерпілого ОСОБА_10 , який знаходиться на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої допомоги».
Апелянт посилається на те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речові докази, а саме ніж, яким останній спричинив потерпілому ОСОБА_10 ножове поранення та після чого сховав його у невідомому на разі органу досудового розслідування місці.
Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є неможливим, оскільки на час звернення з клопотанням до слідчого судді не надходило відповідних клопотань від поручителів, а також не встановлено міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 . Про неможливість обрати запобіжний захід у вигляді застави свідчить те, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин із застосуванням насильства, згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Прокурор вказує на те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також застосувати неможливо, оскільки враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відсутність у ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, та той факт, що підозрюваний народився, зареєстрований та тривалий час проживав у м. Донецьк, на тимчасово окупованій території, а у м. Запоріжжя він лише не офіційно, без договору винаймає житло протягом останніх 3 місяців.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді, винести нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В судовому засідання апеляційного суду прокурор підтримала подану нею апеляційну скаргу, просила її задовольнити, вказала, що долучений захисником висновок спеціаліста від 10 листопада 2020 року, який свідчить, про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, не впливає на кваліфікацію дій останнього, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Крім того, вказала, що судово-медична експертиза щодо визначення ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень ще не проведена, оскільки він досі перебуває на лікуванні, слідство триває, двоє свідків відмовляються давати показання, але відомості про вплив на них з боку підозрюваного відсутні, факти переховування підозрюваного від органу досудового розслідування відсутні також.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, підозру вважала необґрунтованою, також вважала, що не існує жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України на які посилається прокурор, оскільки ОСОБА_7 не переховувався та не збирається переховуватися від органів досудового розслідування, також він отримав офіційний статус внутрішньо переміщеної особи, не офіційно працює, раніше не судимий, а тому вважає, що виконання покладених на підозрюваного обов`язків можливо забезпечити шляхом покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 195 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, зазначивши, що від органів досудового розслідування переховуватися не буде, він ходить на роботу, де не офіційно працює, а також з`являється за викликом до органу досудового розслідування та суду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, підозрюваного та його захисника, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.
З висновками слідчого судді, який відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу, посилаючись на необґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах "Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства" від 30 серпня 1990 року, "Мюррей Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів.

Викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджуються: протоколом огляду місця події від 5 листопада 2020 року; протоколом місця події від 2 листопада 2020 року; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 5 листопада 2020 року, прийнятої від ОСОБА_10 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 5 листопада 2020 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 від 5 листопада 2020 року (а.с. 9-43).

Таким чином, колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час досудового розслідування, а в подальшому - судового розгляду, що дає підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу з метою здійснення подальшого розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи в сукупності всі обставини, колегія суддів вважає, що доводи слідчого про наявність таких ризиків є обґрунтованими, тобто заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії умисних тяжких злочинів, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 8 років, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, місце його реєстрації в м. Донецьку, що є тимчасово окупованою територією, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
На думку колегії суддів, матеріальне становище підозрюваного ОСОБА_17 підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Крім того, враховуючи, що речовий доказ, а саме, ніж, яким було нанесено ножове поранення ОСОБА_10 органом досудового розслідування на теперішній час не відшукано, а тому існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також не виключається можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки підозрюваному ОСОБА_7 можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності

Разом з тим, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Так, враховуючи доводи апеляційної скарги, дані про особу підозрюваного, який 19 листопада 2020 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання, а саме, за адресою: АДРЕСА_2 , фактичну поведінку останнього, який від органу досудового розслідування не переховувався, на виклики слідчого та суду з`являвся, за викликом апеляційного суду самостійно з`явився до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів вважає за можливе застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом про застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, в межах строків досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, тобто до 3 січня 2021 року включно.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177-178, 179, 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обв`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до визначеної службової особи (слідчого, прокурора або суду) із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, іншим підозрюваним у цьому провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у тому числі з державами з котрими Україна має міждержавні договори про перетин кордонів за внутрішньодержавними паспортами.

Роз`яснити, що в разі невиконання зазначених обов`язків, стосовно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і грошове стягнення в розмірі, визначеному ч.2 ст.179 КПК України.

Строк дії покладений на ОСОБА_7 обов`язків встановити до 3 січня 2021 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Олександрівського ВП Дніпропетровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4