Справа № 204/7459/20
Провадження № 1-в/204/1373/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , особи, щодо якого розглядається заява ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року, відносно ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1028 від 29 жовтня 2020 року, зазначено про те, що спостерігається тривожність, емоційна нестійкість, конфліктність, фізична агресія, неадекватність, напруженість, підвищена сенситивність, недовірливість до оточуючих, порушення сну. Зберігаються відривчасті маячні ідеї переслідування та відношення. Вісцеральні розлади сприйняття в ході проведеної психофармакотерапії купірувались, вторинне іпохондричне маячіння набуло тенденції до дезактуалізації. Наявна часткова дисимуляція хворобливих переживань минулого (заперечує, що чув незнайомі голоси, бачив «барабашку», відчував на собі вплив гіпнозом). Виявляються формальні розлади мислення у вигляді паралогічності та нецілеспрямованості. Викладене, а також відсутність критики до свого психічного стану та тяжкості скоєного, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 заяву просила задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_3 суду пояснив, що він вже вилікувався і його можливо перевести на посилений режим лікування. На посиленому режимі лікування його будуть так само лікувати як і на суворому. Чинники, які слугували підставою для поміщення його до закладу вже усунуті. Лікування не потребує, оскільки його вже вилікували. Зазначив, що в лікарні його тримають лише за те, що він вчинив злочин. Просив відмовити в задоволення заяви та перевести його на посилений режим лікування.
Адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного та просив відмовити в задоволенні заяви.
Прокурор ОСОБА_4 вважав необхідним продовжити застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 .
Згідно ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Частиною 2 ст. 95 КК України передбачено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів психіатрів згідно якого, омани сприйняття на момент огляду заперечує, розповідає що «раніше болів живіт, ніби щось пульсувало…ніби глист, зараз такого нема». Емоційно нестійкий, неадекватний. Відривчасто та неохоче повідомляє, що «коли в мене болів живіт, просив обстеження, мене відвезли до лікарні, але нічим там не допомогли, тільки перешіптувались, при цьому дивлячись на мене». Заперечує данні,що викладені в медичній документації, що чув незнайомі голоси, бачив «барабашку», відчував на собі вплив гіпнозом. Мислення паралогічне, нецілеспрямоване, зі зісковзуваннями. З приводу скоєного жалю не висловлює, заявляє що потерпілий сам винен, бо «стрибав» на ніж. Правильна оцінка свого психічного стану, та усвідомлення необхідності лікування відсутні.
Крім того, суд зазначає, що пояснення, які були надані ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю узгоджуються з висновком комісії лікарів психіатрів № 1028 від 29 жовтня 2020 року.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Встановлені в судовому засіданні обставини, досліджені матеріали особової справи, пояснення представника установи в їх сукупності в повній мірі підтверджують висновок комісії лікарів-психіатрів № 1028 від 29 жовтня 2020 року та існування особливої небезпеки ОСОБА_3 для оточуючих, що обумовлює необхідність лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1