Справа № 753/8423/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2985/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року.Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Зелене Новотроїцького району Херсонської області, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Жовтневого районного суду м. Полтави від 22 червня 2012 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 1 рік;
- вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2012 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
- вироком Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2014 року за ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;
- вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений зі встановленням іспитового строку на 2 роки, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 частково приєднано невідбутий строк покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року та за сукупністю вироків остаточно до відбуття ОСОБА_8 призначено 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - залишено без змін.
Вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, вчиненого за наступних обставин.

13 лютого 2019 року в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_9 , перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_10 , стосовно якого судом застосовані примусові заходи медичного характеру, з метою протиправного збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у чуже житло, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Так, 13 лютого 2019 року приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи в автомобілі марки «Мерседес», н.з. НОМЕР_1 , приїхав за адресою: АДРЕСА_2 , де згідно заздалегідь обумовленого плану зустрівся з ОСОБА_10 , з метою пошуку будинку для проникнення та подальшого таємного викрадення звідти чужого майна. Одразу після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прибули за адресою: АДРЕСА_3 , та перелізли через паркан, тим самим проникли на територію вищевказаної ділянки, що на праві власності належить ОСОБА_11 .
Після чого, ОСОБА_9 залишився при вході на територію до земельної ділянки з метою спостерігання за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_10 , продовжуючи знаходитись на вищевказаній земельній ділянці, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до приміщення будівлі, яка знаходиться за вищевказаною адресою, та в невстановлений досудовим розслідуванням спосіб відчинив двері, після чого таємно проник до будинку, де, обшукавши приміщення, з метою подальшого таємного викрадення чужого майна, виніс з будинку до вхідних дверей генератор «ForteF63500» вартістю 4000 гривень 00 копійок, який разом з ОСОБА_12 завантажили до автомобіля «Мерседес», н.з. НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_9 знову зайшов на подвір`я, де почав розмовляти з сусідкою ОСОБА_13 , яка вийшла з сусідньої ділянки, а ОСОБА_10 , зайшов до будинку, звідки виніс телевізор марки «TOSHIBA 15 LZR 28» вартістю 766 гривень 67 копійок, які належить ОСОБА_11 , а всього майна загальною вартістю 4766 гривень 67 копійок, проте в цей момент дії ОСОБА_14 та ОСОБА_10 були викриті свідком ОСОБА_13 , яка почала вигукувати їм, щоб вони зупинилися, але останні, розуміючи та усвідомлюючи що їх злочинні дії були викриті, від свого злочинного умислу не відмовились, та, діючи відкрито для свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_9 сів до автомобіля, а ОСОБА_10 , завантаживши телевізор до багажника автомобіля, також сів до вказаного авто, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши своїми спільними злочинними діями потерпілій ОСОБА_11 , матеріальний збиток на загальну суму 4766 гривень 67 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченим ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 закрити на підставі пп.2 п.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, а також до винесення обвинувального вироку.

Зокрема, сторона захисту вказує, що показання ОСОБА_11 не можна вважати доказом, який підтверджує вину ОСОБА_8 , оскільки в судовому засіданні вона повідомила лише про те, що 13 лютого 2019 року в ранковий час їй зателефонувала мешканка сусіднього домоволодіння ОСОБА_13 та повідомила про те, що в її домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 відчинені двері. Вона одразу приїхала до свого домоволодіння, де побачила працівників поліції. Після огляду місця події вона разом з працівниками поліції виявила пошкодження вхідних дверей до будинку, а також відсутність у будинку генератора «Форте» жовтого кольору та телевізора «Тошіба».

Свідок ОСОБА_13 показала, що побачивши двох незнайомих чоловіків на території домоволодіння своєї сусідки, запитала у них, що вони тут роблять. На що ОСОБА_8 зупинився та повідомив, що допомагає своєму другу перевезти речі за проханням власниці домоволодіння. Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні також підтвердив дані слова.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що знаходячись в автомобілі спочатку сам, а потім з ОСОБА_8 ніяких криків та розмов на підвищених тонах не чув. Крім того, він не навів жодних доводів, які б підтверджували умисел ОСОБА_8 на заволодіння чужим майном.

Таким чином, на думку захисника, по відношенню до ОСОБА_8 проявлена упередженість, проігноровані всі обставини, які свідчать на його користь.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєтьіз наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.186 КК України.

В оскаржуваному вироку місцевий суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у районному суді.

Обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції вини у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив що 13.02.2019 року йому подзвонив знайомий ОСОБА_17 та попросив допомогти перевезти деякі свої речі, які зберігались в будинку друга на дачному масиві «Осокорки». Він погодився допомогти знайомому, та на прохання останнього викликав автомобіль таксі, після чого на цьому автомобілі він разом з ОСОБА_18 прибули до вказаного дачного масиву, де ОСОБА_17 пішов до будинку, з якого виніс спочатку електрогенератор, а потім телевізор. Сам він очікував знайомого у дворі будинку. Підтвердив, що під час очікування знайомого, до нього підходила мешканка сусіднього будинку та питала, що він робить на території вказаного домоволодіння, на що він повідомив, що очікує свого знайомого, який попросив його допомогти перевезти речі. Після спілкування з жінкою він пішов до автомобіля, куди згодом повернувся ОСОБА_17 та разом вони поїхали. ОСОБА_17 попросив його зупинити біля станції техобслуговування, куди він мав віднести електрогенератор, а телевізор він залишив йому на зберігання, який мав потім забрати та відвезти до своєї дівчини. Після того, як ОСОБА_17 вийшов з автомобіля, він поїхав далі, але через деякий час автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції. Таким чином, ОСОБА_8 заперечував наявність умислу на заволодіння майном потерпілої, стверджуючи лише, що допомагав своєму знайомому і про те, що електрогенератор та телевізор є викраденими він дізнався лише від працівників поліції.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив вказані показання.

Однак, незважаючи на невизнання вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 показала, що 13.02.2019 року в ранковий час їй подзвонила мешканка сусіднього домоволодіння ОСОБА_13 та повідомила їй про те, що в її домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 відчинені двері. Вона одразу приїхала до свого домоволодіння, де побачила працівників поліції. Під час огляду місця події вона разом з працівниками поліції виявила пошкодження вхідних дверей до будинку, а також відсутність в будинку генератора «Форте» жовтого кольору та телевізора «Тошіба».

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що 13.02.2019 року в ранковий час на території домоволодіння своєї сусідки ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , він помітив двох чоловіків, серед яких був обвинувачений. Ці чоловіки виносили з будинку генератор та телевізор. Він вигукнув цим чоловікам, щоб ті повернули до будинку вказані речі, проте вони побігли до автомобіля, куди завантажили генератор та телевізор, після чого поїхали. Він запам`ятав номер автомобіля після чого викликав працівників поліції.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснила, що 13.02.2019 року приблизно о 10-00 год. на території домоволодіння своєї сусідки ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 вона помітила двох чоловіків, серед яких був обвинувачений, які виносили з будинку речі. Вона зі своїм чоловіком вийшли на вулицю. Тим часом вказані чоловіки повертались знов до будинку сусідки. Вона спитала у обвинуваченого, хто вони є, на що той не зміг зрозуміло відповісти. Тим часом інший чоловік виходив з будинку та щось ніс в руках. Побачивши, що вона спілкується із обвинуваченим, знайомий останнього разом з обвинуваченим побігли в бік автомобіля, який на них чекав. Вона встигла запам`ятати та записати номерний знак автомобіля, після чого вона разом з чоловіком викликали працівників поліції.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює таксистом. 13.02.2019 року в ранковий час він отримав замовлення щоб перевести якісь речі з дачного масиву на «Осокорках». Замовником був обвинувачений ОСОБА_8 , який показав йому буд. АДРЕСА_3 на вказаному дачному масиві, з якого треба було перевезти речі. Неподалік будинку до автомобіля підсів знайомий обвинуваченого, разом з яким вони прибули до зазначеного домоволодіння. Зупинившись біля будинку, обвинувачений разом зі своїм знайомим пішли до будинку, а він очікував на них біля автомобіля. Приблизно через 5 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 та його знайомий повернулись разом із генератором та телевізором, який вони завантажили до автомобіля, після чого поїхали. По дорозі він висадив знайомого обвинуваченого разом із генератором, після чого з обвинуваченим ОСОБА_8 вони поїхали далі, куди останній йому вказував. На вул. Ахматової його автомобіль зупинили працівники поліції. Свідок зазначив, що коли вони від`їжджали від вищевказаного будинку із завантаженими речами, він почув якісь крики, та не придав цим крикам значення, оскільки знайомий обвинуваченого повідомив, що це кричить чи то дружина, чи то теща, від яких він нібито забирав вказаний генератор та телевізор. Також свідок зазначив, що в автомобілі ОСОБА_8 та його знайомий вели діалог стосовного того, що в подальшому робити із вказаним майном.
Крім того, вина ОСОБА_8 у вчиненому підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження та належним чином дослідженими судом першої інстанції.

Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.02.2019 року вбачається, що в цей день ОСОБА_11 приблизно об 11 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 30 п/б виявила крадіжку телевізора «Тошиба» та генератор із власного будинку (а.с. 68 т.1).
Під час огляду місця події 13.02.2019 року була зафіксована територія господарства за адресою: АДРЕСА_3 з домоволодінням. На території домоволодіння зафіксовані сліди. На вікні будинку наявне вікно зі слідами віджиму. На землі під вікном наявний металевий лом довжиною приблизно 1,5 м. В ході огляду виявлено та вилучено 4 сліди віджиму, сліди структури матеріалу з внутрішньої сторони вікна будинку, молоток з землі біля вікна, врізний замок з вхідних дверей зі слідами пошкодження, металевий лом (а.с. 70,80 т.1).
Іншим протоколом огляду місця події від 13.02.2019 року зафіксована ділянка місцевості, яка розташована між буд. АДРЕСА_4 та ділянкою за адресою: АДРЕСА_5 . На вказаній ділянці був виявлений генератор «Forte» (а.с.81-86).
З протоколу обшуку від 13.02.2019 року вбачається, що в цей день в ході обшуку автомобіля «Mercedes» д.н.з. НОМЕР_1 був виявлений та вилучений телевізор «Тошиба». Поруч з автомобілем перебувала особа, яка представилась ОСОБА_8 , який повідомив, що допомагав знайомому на ім`я ОСОБА_19 завантажувати зазначений телевізор до даного автомобіля з приватного будинку по вул. Дмитрівській у м. Києві (а.с. 88-95 т.1).
Згідно з висновком експерта № 13-1/438 від 12.03.2019 року ринкова вартість телевізору марки «Toshiba» могла становити 766,67 грн., а ринкова вартість генератору марки «Gasoline generator Forte FG3500» могла становити 4000 грн. (а.с. 121-125).
Відповідно до висновку експерта № 8-3/259 від 29.03.2019 року слід низу взуття з файлу «DSC03068.JPG», наданий на ДВД-диску залишений взуттям по типу наданого на дослідження взуття, вилученого у ОСОБА_8 ; слід низу взуття з файлу «DSC03094.JPG», що наданий на DVD-R, залишений взуттям по типу наданого на дослідження взуття, вилученого у ОСОБА_8 (а.с.131-143).
Таким чином, стороною обвинувачення надано достатні та достовірні докази вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Оцінюючи доводи сторони захисту, щодо відсутності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину, суд першої інстанції зазначив, що не бере до увагу вказану позицію з наступних підстав. Районний суд критично оцінив показання обвинуваченого в тій частині, що після спілкування з мешканкою сусіднього домоволодіння та пояснення причини перебування на території домоволодіння він спокійно пішов до автомобіля, оскільки ці твердження не узгоджуються із показами свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що після того, як обвинувачений разом зі своїм знайомим винесли з будинку телевізор та генератор, він вигукнув цим чоловікам, щоб ті повернули зазначені речі, але вони побігли до автомобіля. Крім того, вказані покази підтвердила свідок ОСОБА_13 , яка зазначила, що після спілкування з обвинуваченим той разом зі своїм знайомим побігли до автомобіля. Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені покази спростовують твердження обвинуваченого та підтверджують обставину відкритого викрадення обвинуваченим належного потерпілій майна, а також факт попередньої змови обвинуваченого разом з ОСОБА_10 щодо викрадення майна. Крім того, суд врахував, що свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив, що коли обвинувачений разом зі своїм знайомим сідали до автомобіля, він чув крики сторонніх осіб, що підтверджує покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 в тій частині, що останні вимагали повернути викрадене майно, але обвинувачений разом зі своїм знайомим побігли до автомобіля, що також підтверджує відкритий характер викрадення належного потерпілій майна. Крім того, обговорюючи позицію обвинуваченого про відсутність попередньої змови з ОСОБА_10 щодо викрадення майна та позицію обвинуваченого в тій частині, що він лише відгукнувся на пропозицію допомогти знайомому перевезти речі, районний суд також врахував покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , які стверджували, що обвинувачений разом зі своїм знайомим виносили речі з будинку потерпілої, при цьому коли свідки вимагали повернути вкрадені речі, обвинувачений разом зі своїм знайомим не зупинились, а навпаки побігли до автомобіля. Також на наявність попередньої змови обвинуваченого з ОСОБА_10 вказує зазначена свідком ОСОБА_16 обставина, що в салоні автомобіля обвинувачений разом із ОСОБА_10 вели розмову щодо подальшої долі викраденого майна, частину з якого, а саме: телевізор залишився у обвинуваченого ОСОБА_8 , тоді як електрогенератор забрав ОСОБА_10 . Таким чином викрадене майно було розподілено між обвинуваченим та ОСОБА_10 . Суд критично оцінив покази обвинуваченого в тій частині, що ОСОБА_10 повідомив його про необхідність забрати речі з будинку, де мешкав його знайомий, тоді як свідок ОСОБА_16 , водій таксі, в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_10 повідомляв, що забирає належні йому речі у дружини та тещі. Також суд критично оцінив покази ОСОБА_8 про необізнаність щодо дійсних намірів ОСОБА_10 незаконно заволодіти майном потерпілої, оскільки встановлено, що ОСОБА_8 перебував неподалік ОСОБА_10 , який зайшов до будинку, пошкодивши вхідні двері, та ці дії ОСОБА_10 щодо пошкодження дверей мав бачити ОСОБА_8 , а тому викликають обґрунтований сумнів покази останнього стосовного того, що ОСОБА_10 забирав речі з будинку, де мешкав знайомий обвинуваченого. Крім того, суд врахував, що обставини відкритого викрадення належного потерпілій ОСОБА_11 майна, а також факт попередньої змови обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_10 встановлені ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.06.2019 року, якою відносно ОСОБА_10 були застосовані примусові заходи медичного характеру та яка на день ухвалення цього вироку є чинною.
Вищевказані висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів є правильними та логічними, оскільки ґрунтуються на доказах, які безпосередньо були досліджені під час судового розгляду.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У своїх рішеннях у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , підстав для закриття кримінального провадження встановлено не було, адже його винуватість підтверджується належними, допустимими, достовірними доказами, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

За таких обставин, невизнання вини ОСОБА_8 апеляційний суд розцінює, як обрану лінію захисту із метою уникнення ним відповідальності за вчинене, а тому оцінює його показання критично.

Згідно з ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2, 3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував обставини вчинення та суспільну небезпеку злочину, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності та вчинив даний злочин під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, не встановлено.

Відтак, районний суд призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, застосувавши положення ст.71 КК України, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 ,залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :