Справа № 288/582/20
Провадження № 1-кп/288/12/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
представника потерпілої - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Попільня Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000102 від 02 квітня 2020 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Первомайськ, Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , громадянка України, українка, незаміжня, має на утриманні одну неповнолітню дитину, освіта вища, не працює, раніше не судима,
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2020 року, близько 21 години 40 хвилин, у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які перебували поруч із вхідними дверима до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин стався словесний конфлікт. У ході конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел на завдання удару ОСОБА_7 з ціллю спричинення фізичного болю останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел усвідомлюючи можливі протиправні наслідки та, бажаючи їх настання, у вказаний час та місці ОСОБА_4 , у той момент, коли ОСОБА_7 відволіклася, завдала удар правою рукою в область обличчя останньої. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 завдала фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .

Своїми умисними діями, які виразились в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КК України не визнала та пояснила, що між нею та сім`єю ОСОБА_8 виникли неприязні відносини із за того, що потерпіла ОСОБА_7 ображала її сина. 31 березня 2020 року, ввечері, вона прийшла в магазин «Наш край» за покупками, ОСОБА_7 працювала на касі і вона сказала до неї, що їм треба поговорити. ОСОБА_7 стала її ображати. Через деякий час вони разом вийшли на вулицю і під магазином «Наш край» почали з`ясовувати відносини. Будь яких ударів ОСОБА_7 вона не наносила. Відеозапис, який надано органами слідства є недійсним і вона не розуміє звідки він взявся. Наступного дня, після даної події, вона вибачилась перед потерпілою за свої дії.

При оцінці доказів, суд не приймає до уваги, показання обвинуваченої ОСОБА_4 , оскільки вони не є правдивими та послідовними в динаміці розвитку подій, не узгоджуються з обвинуваченням, показаннями потерпілої, відеозаписом із зовнішньої камери відеоспостереження магазину «Наш край», та іншими матеріалами кримінального провадження і суд розцінює це як засіб уникнути кримінальної відповідальності за вчинене нею.

Обвинувачена свою винуватість не визнала, але її винуватість доведена в судовому засіданні слідуючими доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_7 , наданими в судовому засіданні 30 липня 2020 року (а.с. 109-110), яка пояснила, що вона працює касиром в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і 31 березня 2020 року вона перебувала на роботі. Ввечері, того ж дня, зайшла в магазин ОСОБА_4 і почала її ображати, вона на образи не реагувала. Через деякий час зайшов до магазину чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_9 і також її ображав, і запропонував вийти на вулицю поговорити. Пізніше даний конфлікт відбувався на вулиці, біля магазину «Наш край». ОСОБА_4 вдарила її правою рукою в обличчя. Внаслідок даного удару вона відчула біль. Вона попереджала їх, що вона вагітна, внаслідок даної події вона пережила сильний стрес, була загроза переривання вагітності і вона два тижні перебувала на лікуванні. Даною подією їй нанесена моральна шкода і тому просить цивільний позов задовольнити повністю;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що він проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 і між його цивільною дружиною та ОСОБА_7 виник конфлікт. Даний конфлікт відбувався 31 березня 2020 року у приміщенні магазину, потім на вулиці, біля магазину. Будь- яких ударів під час конфлікту ОСОБА_4 не наносила потерпілій ОСОБА_7 .

При оцінці доказів, суд не приймає до уваги, показання свідка ОСОБА_9 , оскільки вони не є правдивими та послідовними в динаміці розвитку подій, не узгоджуються з обвинуваченням, показаннями потерпілої, відеозаписом із зовнішньої камери відеоспостереження магазину «Наш край», та іншими матеріалами кримінального провадження, так як він є співмешканцем ОСОБА_4 і суд розцінює це як засіб уникнути кримінальної відповідальності за вчинене обвинуваченою.

Також винуватість ОСОБА_4 підтверджується зібраними та дослідженими під час судового провадження належними та допустимими письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_7 від 02 квітня 2020 року (а.с. 75);

- висновком експерта № 48 від 03 квітня 2020 року, згідно якого при судово медичному обстеженні ОСОБА_7 будь яких тілесних ушкоджень не виявлено (а.с. 79);

- протоколом огляду з фотоілюстрацією до протоколу від 02 квітня 2020 року, згідно якого оглядалась прилегла територія до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 80-81);

- протоколом проведення слідчого експерименту з фотоілюстрацією до протоколу від 02 квітня 2020 року, за участю потерпілої ОСОБА_7 , яка розповіла та показала як їй нанесли удар (а.с. 82 -86);

- ухвалою слідчого судді Попільнянського районного суду Житомирської області про тимчасовий доступ до речей та документів від 09 квітня 2020 року, згідно якої начальнику СВ Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_10 надано тимчасовий доступ до інформації, яка знаходиться в уповноважених осіб магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по вулиці Б.Хмельницького, 2/40 в смт. Попільня, Житомирської області, а саме: запис із камери відеоспостереження, що розміщена на фасаді приміщення магазину «Наш край» в період з 21.00 години по 22.00 годину 31 березня 2020 року (а.с. 89-90);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 10 квітня 2020 року, у ході якого вилучено відеозапис із зовнішньої камери відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » , за адресою: АДРЕСА_3 , з назвою САМ16 НОМЕР_1 . avi, який записано на оптичний диск CD R із номером екземпляру LH_3130 WH (а.с. 91-92);

- описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 10 квітня 2020 року (а.с. 93);

- оптичним диском «CD-R» із відеозаписом (а.с. 93- а);

- постановою про визнання речових доказів та передачу на зберігання від 10 квітня 2020 року, згідно якої оптичний диск «CD-R» «700MB/80MIN», «52х» із номером екземпляру LH_3130 WH , визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні (а.с. 94-95);

- протоколом перегляду предмету від 10 квітня 2020 року (а.с. 96-99).

В судовому засіданні оглянуто оптичний диск «CD-R» «700MB/80MIN», «52х» із номером екземпляру LH_3130 WH , на якому наявний відеофайл. При відтворенні відеофайлу 21:34:24 із магазину на вулицю виходить потерпіла ОСОБА_7 та співмешканець ОСОБА_4 ОСОБА_9 ; 21:34:36 між вказаними особами відбувається спілкування із активною жестикуляцією; 21:36:38 під час спілкування потерпілої із чоловіком з магазину виходить ОСОБА_4 та приєднується до розмови; 21:37:17 ОСОБА_4 робить крок у напрямку потерпілої ОСОБА_7 , підійшовши ближче; 21:38:15 ОСОБА_4 робить крок у напрямку потерпілої, підійшовши ближче; 21:38:18 ОСОБА_4 передає свою сумку чоловіку; 21:38:19 ОСОБА_4 завдає різкий удар правою рукою в область обличчя потерпілої; 21:38:22 чоловік відтягує вказану громадянку.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_11 заявив, що наданий відеодиск не може бути використаний як належний доказ.

Суд, не приймає дані доводи захисника ОСОБА_11 , що даний доказ є неналежний, оскільки Кримінальний процесуальний кодекс містить норму, яка дозволяє органу досудового розслідування мати тимчасовий доступ до певних речей та документів. Саме реалізацією такого дозволу є отримання відеозапису. Проте цілком зрозумілим є те, що відео, яке надається слідству, не є оригіналом, оскільки запис здійснюється на стаціонарну апаратуру підприємства протягом тривалого часу задля забезпечення можливості переглядати його весь, або певну його частину для виявлення правопорушень. Виконуючи ухвалу суду адміністрація підприємства зробила копію частини безперервного відеозапису за певний проміжок часу. Законом не передбачено процедури здійснення відеозапису в разі необхідності отримання такої інформації слідчим, тому власник відеоапаратури надає відео, використовуючи власні можливості.
Крім того, даний доказ отриманий у встановлений законом порядок, а саме: за ухвалою слідчого судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 09.04.2020 року.
Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 1 статті 126 КК України, як умисно завданий удар, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення.
Обираючи обвинуваченій міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, згідно статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставин, згідно статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , не встановлено.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що вона не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Згідно результатів досудової доповіді про обвинувачену у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , складеної Попільнянським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області № 33/19/1025-20 від 15 червня 2020 року, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень та подолання виявлених криміногенних потреб, таких як: робота, контроль над поведінкою та мисленням, ставленням до правопорушень та готовності до змін. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - працевлаштуватись або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу) (а.с. 49-53).

При визначенні міри покарання обвинуваченій, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.
Враховуючи вищевикладені обставини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, особу винної, позицію прокурора, думку потерпілої, представника потерпілої, інші обставини справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 126 КК України у виді громадських робіт, та вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, а також достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами.
Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок злочину.

Вирішуючи позовні вимоги суд встановив наступне.
У відповідності до вимог статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
З урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також конкретних обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілої та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 5000 гривень 00 копійок, так як заявлені потерпілою вимоги завищені, окрім того потерпіла не надала суду достатніх даних з яких міркувань вона виходила визначаючи конкретний розмір завданої моральної шкоди, яку вона просить задовольнити.
Крім того, представником потерпілої ОСОБА_6 надано клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження матеріали, що підтверджують витрати на правничу допомогу адвоката, а саме: копію додаткової угоди від 04.09.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 31/08-20 від 31.08.2020 року, копію Акта про прийняття передачі наданих послуг від 09.11.2020 року та копію квитанції № 33597250-1 від 26.10.2020 року на загальну суму 5000 гривень за надання правової допомоги (а.с. 143 -146).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України, витрати на правову допомогу входять до складу процесуальних витрат.

Частиною 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених потерпілою витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, надано всі підтверджуючі документи з яких вбачається, що загальна вартість послуг адвоката складає 5000 гривень. Разом з тим, судом встановлено, що адвокат ОСОБА_6 приймав участь у судових засіданнях під час розгляду даного кримінального провадження у суді.

Проте, так як цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково, то витрати на правову допомогу необхідно стягнути, відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 слід стягнути 1250 гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Судові витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався.

Речові докази: оптичний диск «CD-R» «700MB/80MIN», «52х» із номером екземпляру LH_3130 WH , який долучено до матеріалів кримінального провадження підлягає залишенню в матеріалах кримінального провадження.

Підстав для застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись статтями 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 126 КК України і призначити ОСОБА_4 покарання за частиною першою статті 126 КК України у виді 150 годин громадських робіт.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази: оптичний диск «CD-R» «700MB/80MIN», «52х» із номером екземпляру LH_3130 WH , який долучено до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , уродженка міста Первомайськ, Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає в АДРЕСА_4 , 5000 гривень 00 копійок моральної шкоди та 1250 гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу адвоката.

В решті позовних вимог відмовити.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1