ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3304/20 Номер провадження 11-сс/814/963/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у письмовому провадженні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 6.10.2020, -
В С Т А Н О В И Л А :
6.10.2020 слідчим суддею Лубенського міськрайонного суду Полтавської області задоволено клопотання слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001050 від 4.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
Накладено арешт на вилучений 4.10.2020 у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання, залишивши автомобіль зберігатись на охоронюваній стоянці транспортних засобів за адресою: вул. Київська, 2А м. Лубни Полтавської обл., до скасування арешту майна у встановленому законом порядку.
Прийняття такого рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено необхідність накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене у ході огляду місця події та в подальшому визнано речовим доказом, а саме з метою збереження речового доказу, необхідністю проведення ряду процесуальних дій для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального правопорушення, збереження слідової інформації.
Не погоджуючись із судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 про арешт майна.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчим суддею не враховано те, що: невиконання ОСОБА_6 судового рішення полягає у факті керування транспортним засобом, дії, сам автомобіль не може нести на собі ніяких слідів кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України; на запитання, які саме сліди злочину потрібно зберегти, які саме експертизи, для яких потрібно зберегти автомобіль, слідчим відповіді не надано; власником автомобіля є ОСОБА_8 , а не ОСОБА_6 , останній має право тільки керувати вказаним автомобілем і не є його власником або співвласником; автомобіль використовується ОСОБА_9 , яка є дружиною ОСОБА_6 для прибуття на робоче місце, що знаходиться в м. Миргород.
Водночас апелянт зазначає, що в судовому засіданні 6.10.2020 оголошено тільки вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст оскаржуваного судового рішення отримано 8.10.2020.
Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, якщо інше не передбачене цим Кодексом.
За змістом ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470кмо18) зазначила, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.
З матеріалів судового провадження вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена 6.10.2020 за участю ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_10 , однак в судовому засіданні було проголошено лише резолютивну частину судового рішення. У матеріалах справи наявна розписка про отримання адвокатом ОСОБА_10 копії оскаржуваної ухвали слідчого судді, однак дату отримання даного судового рішення не зазначено. У зв`язку з цим апеляційний суд виходить з повідомлених апелянтом даних щодо дати отримання ним копії повного тексту оскаржуваної ухвали 8.10.2020.
Враховуючи те, що 6.10.2020 слідчим суддею оголошено лише резолютивну частину оскаржуваної ухвали та повний текст судового рішення апелянт отримав 8.10.2020, то вказані обставини можна в цій справі вважати як об`єктивні перешкоди для подання апеляційної скарги через необізнаність заявника з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_6 направив на адресу Полтавського апеляційного суду 12.10.2020, що підтверджується штампом на коверті (через 4 дні після отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення).
За таких обставин, враховуючи викладене вище та зважаючи на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді стосується інтересів ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не пропущено п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 6.10.2020.
Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання суду апеляційної інстанції не зв`явились. Зокрема, прокурор та апелянт на адресу Полтавського апеляційного суду направили заяви, в яких просили розгляд апеляційної скарги проводити без їх участі.
Положеннями ч. 4 ст.405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що Слідчим відділенням Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001050 від 5.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України (а.с. 1).
З матеріалів справи вбачається, що 4.10.2020 в ході проведення огляду місця події у м. Лубни поліцією було виявлено та вилучено транспортний засіб «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 7-9).
5.10.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відмості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України у короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «4.10.2020 приблизно о 16:00, працівниками СРПП №4 Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області під час патрулювання м. Лубни Полтавської області, зупинений автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який ухвалою суду позбавлений права керування транспортними засобами на один рік (ЕО №9962) (а.с.2).
5.10.2020 слідчим Слідчого відділення Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області постановлено визнати речовим доказом у кримінальному провадженні №0001050 від 5.10.2020, автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 та помістити останній на зберігання на охоронювану стоянку транспортних засобів (а.с. 10).
5.10.2020 слідчий Слідчого відділення Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області звернувся до слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із клопотанням про арешт майна, а саме вилучений 4.10.2020 автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 .
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в даному випадку є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль зберіг на собі сліди вчинення злочину. Крім того, слідчий зазначив, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування кримінального правопорушення, а також для збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання, для збереження слідової інформації, у зв`язку з необхідністю проведення судових експертиз, встановлення осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, а також для встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення та в подальшому для забезпечення відшкодування заявлених в ході досудового розслідування цивільних позовів, є потреба накладення арешту на вказані вище речі.
6.10.2020 слідчим суддею Лубенського міськрайонного суду Полтавської області клопотання слідчого задоволено.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1)збереження речових доказів;
2)спеціальної конфіскації;
3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На думку колегії суддів, слідчим всупереч п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України ОСОБА_6 .
З матеріалів справи вбачається, що станом на день розгляду клопотання про арешт майна в суді першої інстанції, повідомлення про підозру жодній особі не здійснювалось.
Так, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, може бути вчинений як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню. Використання законодавцем у диспозиції ч. 1 ст. 382 КК України словосполучень «невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду» та «перешкоджання їх виконанню» вказує на необхідність у кожному конкретному випадку звертатися як до тексту самого судового рішення, так і до норм законодавства, які визначають порядок виконання вироків, рішень, ухвал та постанов суду.
Апеляційний суд підкреслює, що у матеріалах справи відсутня копія судового рішення, яким ОСОБА_6 було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Під час прослуховування технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. (07:33-07:58 хв).
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції, зазначеними у пунктах 2 - 4 частини другої статті 222 цього Кодексу.
Позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства та відповідно до Постанови КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ від 8 травня 1993 р. №340 "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" передбачає вчинення дій, які регламентовані пунктом 20 даного Положення та зводяться до вилучення посвідчення водія у особи та передачі його на зберігання до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеній у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.
У той же час, обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлення у ньому вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої для виконання певним особам. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду.
Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. За умови, що невиконання судового рішення виявляється в формі бездіяльності, для притягнення особи до кримінальної відповідальності обов`язковим є з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.
Між тим, додані до клопотання матеріали не містять доказів на підтвердження того, що особа вчинила дії прямо заборонені в судовому рішенні чи можливо ухилилася від здачі посвідчення водія, зважаючи на порядок виконання постанови суду про позбавлення права керування транспортними засобами.
Зважаючи, що обов`язок виконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік ОСОБА_6 , відповідно до способу виконання, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення покладено на органи Національної поліції, притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за умисне невиконання цього рішення за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме за невиконання обов`язку, покладеного на інших спеціально уповноважених осіб, колегія суддів вважає безпідставним.
Умовами кримінальної відповідальності за будь-яку суспільно-небезпечну поведінку, зокрема і за невиконання судового рішення за ч. 1 ст. 382 КК України, є встановлена і доведена наявність у особи обов`язку вчинити певні дії (виконати судове рішення), а також реальна можливість виконати покладений на неї обов`язок. Встановлення підстави кримінальної відповідальності за умисне невиконання судового рішення обов`язково передбачає з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати. Проте, у разі встановлення відсутності самого обов`язку вчиняти певні дії (утримуватись від їх вчинення) питання про наявність реальної можливості їх вчинити вирішувати немає сенсу, оскільки дослідження такої можливості в цьому разі перебуває поза межами доказування в кримінальному провадженні.
Зміст клопотання, долучені до нього матеріали, пояснення адвоката ОСОБА_10 в суді першої інстанції свідчать про встановлення під час досудового розслідування факту керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом, що, на думку колегії суддів, підпадає під диспозицію ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Фактично слідчим ставиться питання про позбавлення права користування і володіння транспортним засобом, а самого власника і права розпорядження транспортним засобом, яке захищається Конституціє та законодавством.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з положень ст. 98 КПК України слідчим не вказано, які сліди зберіг на собі транспортний засіб чи які інші відомості містить автомобіль, які можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що та обставина, що транспортний засіб постановою слідчого визнано речовим доказом у рамках даного кримінального провадження, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, не є безумовною підставою для накладення на нього арешту у разі відсутності у такого майна ознак, визначених ст.98 КПК України.
У свою чергу, клопотання про арешт майна не містить переліку подальших слідчих дій, які будуть проведені із даним матеріальним об`єктом - автомобілем, а подальше перебування майна поза межами володіння особи призведе тільки до порушення права власника щодо володіння, користування та розпорядження майном.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до матеріалів судового провадження, в рамках даного кримінального кримінального провадження на момент розгляду клопотання про арешт майна, жодній особі не було повідомлено про підозру.
Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль "Chevrolet Aveo", д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_8 .
Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт. Чинним кримінальним процесуальним законодавством визначена можливість арешту майна третьої особи лише за клопотанням прокурора. Разом з тим, як вбачається із ухвали слідчого судді від 6.10.2020, арешт був накладений за результатами розгляду клопотання слідчого.
Вказані обставини дають підстави для висновку, що арешт на автомобіль був накладений за зверненням неналежного суб`єкта.
Таким чином, на підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна є обгрунтованою.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 6.10.2020 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 про накладення арешту на вилучений 4.10.2020 у ОСОБА_6 автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4