ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/3346/17 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/458/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2018року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Савинці Балаклійського району Харківської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, маючий на вихованні двох малолітніх дітей, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:
визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного судом покарання.
Крім того, цим же вироком стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі фінансового управління Ізюмської міської ради 2 170 грн. 10 коп., витрачених на лікування потерпілого.
Стягнуто з ОСОБА_7 вартість проведення судових експертиз у сумі 3 958 грн. 20 коп. на користь держави.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 140 530 грн. 45 коп. на відшкодування матеріальної шкоди і 100 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути 240 530 грн. 45 коп.
Згідно вироку, 18.08.2016, близько 22год. 50хв., ОСОБА_7 , на законних підставах керуючи технічно справним автомобілем Opel Omega, р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , рухався по вул. Заводській в напрямку вул. Пролетарської в м. Ізюмі, Харківської області.
В процесі руху біля будинку №46 по вул. Заводській в м. Ізюм, ОСОБА_7 виїхав на смугу зустрічного руху перед заокругленням проїзної частини, грубо порушив вимоги п.п. 1.2, 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 1.2 «В Україні установлене правосторонній рух транспортних засобів»;
п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», та допустив зіткнення з мопедом Viper Active ZS 50, без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку зі сторони вул. Пролетарської в напрямку вул. Заводської в м. Ізюм, Харківської області по своїй смузі руху.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду Viper Active ZS 50, без реєстраційного номеру, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток зведення і основи черепа із забиттям-розтрощуванням головного мозку і крововиливами під його оболонки; крововилив м`яких покривів голови з боку їх внутрішньої поверхні, підшкірної гематоми, синця та садна на голові, садна і забитої рани на кінцівках, згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа № 338-ІЗ.т/16 від 01.12.2016, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від яких останній ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у лікарні.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить змінити вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2018року в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди, а саме призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки, відмовити в задоволенні клопотання про застосування амністії, стягнути моральну шкоду у сумі 300 000 грн.В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що у суді ОСОБА_7 свою вину визнав. Але з моменту ДТП і до судових дебатів обвинувачений не вибачився, не відшкодував завданої їй шкоди. Крім того, застосування судами Закону України «Про амністую у 2016 році» не обов`язок, а є правом суду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілої, обвинуваченого, який не заперечував проти збільшення суми моральної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю апеляційних доводів потерпілої в частині незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, обґрунтовано обравши обвинуваченому ОСОБА_7 вид основного покарання позбавлення волі, призначивши достатнє основне покарання за ч.2 ст.286 КК України, безпідставно дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, у зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При прийнятті рішення про призначення обвинуваченому покарання без позбавленням права керувати транспортними засобами, суд врахував, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Однак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що обвинувачений вчинив хоч і необережний, однак тяжкий злочин наслідком якого стала смерть людини.

Зазначені обставини на думку апеляційного суду вказують на необґрунтованість висновку суду щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.

Таким чином, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину і його наслідків у вигляді загибелі людини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не призначив обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами, так як на думку апеляційного суду не призначення додаткового покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та обставинам вчиненого злочину, з причин м`якості, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню в цій частині, вирок суду має бути скасований в частині призначення покарання.

З метою дотримання вимог, передбачених ч.2 ст.65 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нового злочину необхідним є призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, що слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.

Зазначені обставини, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового судом апеляційної інстанції.
На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.409, ст.ст. 414, 420 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, вирок суду має бути скасований в частині призначення покарання обвинуваченому та в цій частині має бути ухвалений новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з вимогами апеляційної скарги щодо неправильного застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» виходячи з наступного.
Як вбачається з відомостей матеріалів кримінального провадження, з огляду на п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» обвинувачений ОСОБА_7 є суб`єктом зазначеного закону, оскільки він вперше вчинив кримінальне правопорушення з необережності, на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлений батьківських прав.
Поряд з цим, відповідно до ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи дані про особу винного, який вчинив злочин вперше, під час вчинення злочину в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, вину визнав у повному обсязі, розкаявся, пояснив, що працює неофіційно, для чого йому необхідно право керування автомобілем і це є його єдиним джерелом прибутку, обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Разом з тим, вирішуючи питання щодо цивільного позову в частині моральної шкоди, суд не достатньо врахував, що діями обвинуваченого було заподіяно потерпілій сильних душевних страждань у зв`язку зі смертю сина та невідворотності цієї утрати.
Таким чином, суд необґрунтовано частково задовольнив цивільний позов в частині моральної шкоди в сумі 100 000 гривень, яка, на думку колегії суддів повинна бути збільшена до 300 000 гривень.
З урахуванням викладеного апеляційна скарга потерпілої в частині збільшення суми відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначення покарання та стягнення моральної шкоди скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування основного і додаткового покарання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 300 000 (триста тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий -

Судді: