н/п 1-кп/953/729/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2020 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова провадження у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000643 обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ондокузмайс Турецької Республіки, громадянин Турецької Республіки, тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 п. 6 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Харкова після скасування вироку суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000643 за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч.2 п. 6 ст. 115 КК України.

Згідно вимог ст. 416 КПК України справа за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Вирішуючи питання про проведення спеціального судового провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та призначення до судового розгляду прокурором зазначено, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 було оголошено у міжнародний розшук 14.09.2015 року, станом на теперішній час строк дії міжнародного розшуку закінчено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 заявив в підготовчому судовому засіданні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що акт, направлений до суду не відповідає вимогам КПК України, обвинувачений станом на теперішній час не перебуває у міжнародному розшуку, а під час досудового розслідування було проведено спеціальне досудове розслідування. Прокурор заперечував з приводу клопотання адвоката.

Суд, дослідивши матеріали справи та обвинувальний акт, який надійшов до суду для розгляду, вислухавши учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку суду суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

Вимогами ч.1 ст. 314 Розділу IV КПК України передбачено, що після отримання обвинувального акта суд призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду, відносно ОСОБА_8 здійснювалося спеціальне досудове розслідування за ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2016 року, обвинувальний акт складено та затверджено 30.10.2017 року.

Відповідно до ст. 297-1 ч. 2 КПК України передбачено порядок проведення досудового слідства по окремим статтям КК України, зокрема за ст. 115 ч. 2 п. 6 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_9 .

Згідно ч.3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.

За представленими до суду відомостями (а.с. 134 т.3) інформація про міжнародний розшук з метою екстрадиції каналами Інтерполу відносно ОСОБА_7 автоматично видалена 14.09.2020 року і даних про оголошення обвинуваченого повторно у міжнародний розшук до суду в підготовчому судовому засіданні не надано.

Вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , датованого 30.10.2017 року за наслідками проведення спеціального досудового розслідування до розгляду в судовому засіданні, суд приходить до наступного.

Згідно ч.3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право, крім іншого, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, або призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимог ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Обвинувальний акт відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до вимог Розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Так, право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 р.

Крім того, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 р. передбачає, що кожний має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому обвинувачення на ряд гарантій на основі повної рівності й, зокрема, бути засудженим у його присутності та захищати себе особисто або за допомогою обраного ним захисника.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Процедури іn absentia неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Меденіца проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так у справі «Сейдович проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя. В даній справі Суду не було продемонстровано, що заявник був в достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлені йому обвинувачення. З цих підстав не можна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Така ситуація може мати місце, зокрема, коли обвинувачений публічно або в письмовій формі заявляє про те, що не має наміру реагувати на повістку про явку до суду, яка була отримана не від властей, а з інших джерел, або, коли обвинуваченому вдалося уникнути арешту.

У справі «Колоцца проти Італії» Суд зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п. 3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття "справедливий розгляд у суді" (див. рішення у справі «Годди проти Італії» від 9 квітня 1984 р. т. 76, с. 11, п. 28). Це право необхідно поєднувати, шляхом пошуку "розумного співвідношення", з суспільним інтересом і, зокрема, з інтересами відправлення правосуддя. На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо підсудного, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський суд у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати будь-які заходи. Крім того, обвинувачений, що не з`явився до зали судового засідання, ні за яких обставин не може бути позбавлений права на захист за посередництвом обраного ним захисника. При цьому Суд зазначає, що у будь-якому разі, до яких би заходів не вдавалася влада для забезпечення належної явки підсудного, вона не вправі застосовувати несумірні засоби для досягнення зазначеної мети.

Більш того, як зазначено ЄСПЛ в рішенні «Колоцца проти Італії» підпункти (с), (d) та (е) п. 3 гарантують кожній людині, якій пред`явлено кримінальне обвинувачення, право "захищати себе особисто", "допитувати свідків, що показують проти неї, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані", "користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо вона не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові", і важко уявити собі, як обвинувачений може здійснювати ці права, не будучи присутнім. В даному випадку Суду не доводиться встановлювати, відмовився і за яких обставин обвинувачений від здійснення свого права бути присутнім при розгляді справи, оскільки в будь-якому випадку, відповідно до усталеної прецедентної практики Суду, відмова від здійснення права, гарантованого Конвенцією, повинна бути встановлена недвозначним чином (див. рішення у справі Неймастера» від 7 травня 1974 р. т. 17, с. 16, п. 36; рішення у справі від 23 червня 1981 р. т. 43, с. 25-26, п. 59; рішення по справі Альберта і інші від 10 лютого 1983 р. т. 58, с. 19, п. 35).

До загальних засад кримінального провадження відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань. При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст.7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Під час підготовчого судового розгляду, вирішуючи питання про можливість призначення до судового розгляду, суд зазначає, що прокурором повинні бути надані матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, і суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Вимогами ст. 297-5 КПК України передбачений порядок вручення процесуальних документів підозрюваному при здійсненні спеціального досудового розслідування, згідно якого повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом. Копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику.

Як з*ясовано під час підготовчого судового розгляду, адвокат обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_6 був призначений за дорученням на вимогу слідчого під час спеціального досудового розслідування, і в судовому засіданні та в доводах апеляційної скарги пояснював, що не бачив свого підзахисного та не мав змоги узгодити з ним процесуальну позицію по справі.

Згідно додатків до обвинувального акту, він вручений тільки захисникові за призначенням адвокату ОСОБА_6 .

Таким чином, дослідивши наданий до суду обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України і не дотримання

вимог КПК України порушує право обвинуваченого на належний захист та дотримання гарантованих Конвенцією основоположних прав.

Так, в обвинувальному акті від 30.10.2017 року в порушення КПК України не зазначені повні відомості про обвинуваченого (по батькові, або про відсутність таких відомостей стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , місце проживання його на території Турецької Республіки, громадянином якої є обвинувачений); формулювання обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту; дані про вручення процесуальних документів (обвинувального акту перш за все) захиснику, обраного обвинуваченим.

Суд зазначає, що проведення судового розгляду без участі обвинуваченого та його захисника, обраного ним особисто, не забезпечить дотримання гарантованих Конвенцією основоположних прав.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт, що є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а складення процесуальних актів та не вручення їх адвокату, обраного обвинуваченим, порушує право обвинуваченого на належний захист від обвинувачення, гарантований Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Годди проти Італії», в рамках якого встановлено не повідомлення обраного підсудним захисника про судовий розгляд та не з`ясування в достатньому обсязі про причини неявки обвинуваченого, ЄСПЛ була сформульована наступна позиція: факт неявки підсудного в судове засідання, а також відсутність повідомлення його захисника вимагають від суду прояви активності в цілях досягнення належної реалізації процесуальних прав зацікавленої особи.

З урахуванням норм міжнародного законодавства в сфері захисту прав людини, а також вищенаведеної практики Європейського Суду, яка є частиною національного законодавства, є обґрунтовані підстави вважати, що здійснення судового провадження на даній стадії без участі обвинуваченого може призвести до порушення ст. 6 Конвенції, оскільки обвинувачений позбавлений права висловити бажання на розгляд його справи судом присяжних, захищати себе особисто чи скористатися правовою допомогою захисника, обраного ним особисто, допитувати свідків, що показують проти нього, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані, надавати суду докази в обґрунтування своєї правової позиції та користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо він не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові.

Також, суд звертає увагу на те, що станом на теперішній час обвинувачений ОСОБА_8 не перебуває у міжнародному розшуку з 14.09.2020 року, дані про місцезнаходження обвинуваченого на території України відсутні, а питання про оголошення обвинуваченого чи підозрюваного у міжнародний розшук може бути вирішено тільки під час досудового розслідування слідчим суддею, згідно вимог КПК України.

Таким чином, враховуючи, що підстави для оголошення спеціального судового провадження відсутні, даних про місцезнаходження обвинуваченого на території України немає, що позбавляє також провести судовий розгляд на загальних вимогах, відсутні підстави для оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук на стадії судового розгляду, встановлені порушення обвинуваченого та підозрюваного права на належний захист під час проведення досудового розслідування, встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а тому суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору для проведення всіх невідкладних дій для усунення недоліків, які зазначені судом в ухвалі.

Реалізуючи це право, суд наголошує, що на стадії підготовчого провадження не розглядалися та не вирішувались питання щодо доведеності вини обвинуваченого та достатності зібраних для цього доказів, а також не вирішувалось та не з`ясовувалось наперед питання про кваліфікацію дій обвинуваченого.

Суд лише констатував, що для вирішення цих питань в обвинувальному акті відсутні необхідні відомості, наявність яких вимагає КПК України, встановлені порушення права на захист обвинуваченого, а тому відповідно до ч.3 ст.314 КПК України повертає обвинувальний акт прокурору.

Також, суд звертає увагу, що під час скасування вироку суду суд апеляційної інстанції посилається на порушення вимог КПК України, а саме загальних засад судочинства, в тому числі і верховенства права, законності, забезпечення права на захист, забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення та вказує на дотримання судом першої інстанції даних вимог під час нового судового розгляду.

Таким чином, дослідивши наданий до суду обвинувальний акт, який є предметом нового судового розгляду та вищезазначені висновки суду апеляційної інстанції, суд вважає, що прийняття обвинувального акту з недотриманням вимог ст. 291 КПК України є порушенням загальних засад судочинства та призведе до порушенням права обвинуваченого на захист, у зв*язку з чим підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника задовольнити.

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №000643 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч ч.2 п.6 ст. 115 КК України - повернути прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3