Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/860/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000125 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.09.2020, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, без освіти, не працюючого, не одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 ( чотири) роки.
Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 25 січня 2020 року по день набрання вироком законної сили за правилами ч. 5 статті 72 КК України.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнено з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням відповідно до пунктів 1,2 частини 1 ст. 76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у рівних частинах на користь держави витрати на проведення судово-дактилоскопічних та судово-трасологічної експертизи 736 (сімсот тридцять шість) грн. 56 коп.
В порядку ст. 100 КПК України визначено питання речових доказів.
Цим же вироком визнано винним та засуджено ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України остаточно призначено покарання 4 роки 2 місяців позбавлення волі, апеляційних скарг стосовно останнього не подано.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду стосовно свого підзахисного змінити, призначити ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України звільнити з іспитовим строком 1 рік.
Мотивує свої доводи наступним.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є визнання вини, щиросердне каяття, активне сприяння слідству, проте судом дану обставину не взято до уваги.
Обвинувачений пожалкував про вчинене, просив пробачення у потерпілого.
Щодо характеризуючи особистість обставин зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає спільно з цивільною дружиною та виховує двох неповнолітніх дітей 2009 та 2013 року народження. На обліку у психіатричній та наркологічній лікарні не перебуває. Страждає захворюванням серцево-судинної системи, та потребує постійного лікарського спостереження. Має на своєму утриманні батьків похилого віку з хронічними захворюваннями. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, сторона захисту вважає, що суд мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні відкритого викраденні чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.
26 січня 2016 року о 02 годині 11 хвилин ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , у стані алкогольного сп`яніння, знаходилися в АДРЕСА_3 . За допомогою мобільного терміналу НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , через диспетчера ПП «Таксі Трійка» на зазначену адресу викликали таксі під керуванням ОСОБА_11 . На автомобілі таксі під керуванням ОСОБА_11 о 02 годині 46 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули на автодорогу Р-10, неподалік від повороту на село Павлівка Світловодського району Кіровоградської області, де на той час знаходився вантажний автомобіль «DAF» державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , який через несприятливі погодні умови не міг подолати підйом по вказаній автодорозі.
Коли автомобіль таксі під керуванням ОСОБА_11 поїхав у зворотному напрямку, то ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи на меті заволодіти чужим майном, підійшли до кабіни вказаного автомобіля. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , одягнувши на руки рукавички, виготовлені з тканини, діючи спільно, переслідуючи корисливу мету, постукали до кабіни автомобіля «DAF» державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , де на той час перебував водій автомобіля громадянин Польщі ОСОБА_12 . Після того, як ОСОБА_12 відчинив водійські двері, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , схопили останнього за руки та ноги і намагалися витягнути з салону автомобіля, при цьому свої дії супроводжували нанесенням ударів в область голови ОСОБА_12 . Після невдалої спроби витягнути потерпілого з салону автомобіля ОСОБА_7 заліз до салону автомобіля, де почав відшукувати майно, яким можна заволодіти. В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 долаючи опір потерпілого, заштовхали його до спального місця в салоні автомобіля, де ОСОБА_8 продовжував його утримувати. При цьому наносив удари руками по тулубу та голові, а ОСОБА_7 шукав цінності.
В результаті вказаних спільних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді кровопідтічності спинки носу із залученням вік, кровопідтічності губ, припухлості м`яких тканин на боковій поверхні грудної клітини зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та заволоділи грошима в сумі 400 гривень; автомобільним відео реєстратором марки «MYEYEPROHDPROFESSIONAL 5 MPX» вартістю 880 грн.; флеш-картою об`ємом 16 Гб до відео реєстратора вартістю 144 грн.; мобільним телефоном марки «Nokia1616», вартістю 51 грн.; сім-картою оператора мобільного телефону «Nokia 1616» вартістю 10 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1505 грн. Після чого з місця вчинення злочину зникли та майном розпорядилися на власний розсуд.
Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 , який не заперечував стосовно задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 як і на правильність кваліфікації його дій за 2 ст. 186 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_7 як обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

В апеляційних скаргах кваліфікація дій ОСОБА_7 за 2 ст. 186 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Що стосується тверджень сторони захисту про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів і особі обвинуваченого внаслідок суворості та можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 вимог ст.ст. 69 КК України судом не встановлено і в апеляційних скаргах також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження.
Суд також зазначив, що визнав обставинами, що пом`якшує покарання, щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується, як особа щодо якої скарг від сусідів не надходило, на обліку Світловодського РВ КВІ ДПтС України у Кіровоградській області не перебуває, страждає захворюваннями серцево-судинної системи, на утриманні має неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , має батьків, які страждають хронічними захворюваннями, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.186 КК України.
Суд першої інстанції врахувавши всі обставини справи прийшов до вірного висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, і його можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що він щиро кається та вину визнав в повній мірі, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини, що пом`якшують відповідальність, а також всіх даних про особу обвиувначеного, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються змістом вироку суду, в якому враховані дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання.
Захисником ОСОБА_6 як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання на підставі ст. 69 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах сторони захисту, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для зміни вироку суду не вбачається.
Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.09.2020 стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України - без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4