ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1495/20 Номер провадження 11-кп/814/840/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження №0000165 від 17.01.2020 щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загребелля, Сосницького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта професійно-технічна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України;
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією частини належного йому майна,
На підставі ст.96-1 КК України застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано в дохід держави мобільний телефон «Huawei SLA-L22», чорного кольору, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , який належать ОСОБА_7 та використовувався як знаряддя вчинення злочинів.
До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні та стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 4710 грн. 30 коп. за проведення експертиз.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні двох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто у незаконному зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому повторно.
Не погоджуючись з рішенням суду, в частині призначеного покарання, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений, який не оспорюючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію, в поданій апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених у ст.76 КК України.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.
Вказує, що судом першої інстанції вказано, але не враховано всіх пом`якшуючих покарання обставин.
Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на законних підставах застосував положення ст.69 КК України та призначив ОСОБА_7 основне покарання нижче нижчої межі, ніж передбачене в санкції ч.2 ст.307 цього Кодексу, оскільки таке покарання буде відповідати принципам законності та справедливості.
Так, частиною 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років.
Таким чином, суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченого положення ст. 69 КК України врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин. Обставин, що обтяжують покарання, під час судового розгляду встановлено не було.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 місцевий суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу обвинуваченого, його молодий вік, наявність у нього родини, те, що раніше ОСОБА_7 не судимий та злочин вчинив вперше і внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, переслідуючи мету матеріально допомогти сім`ї, відсутність тяжких наслідків кримінального правопорушення. Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та вимоги ст. 69 КК України застосовані правильно.
Разом з тим, доводи обвинуваченого про наявність обставин, які відповідно до вимог ст. 75 КК України могли б бути підставами для висновку місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання є безпідставними з огляду на наступне.
Колегія суддів врахувує тяжкість вчинених злочинів, зокрема, кількість епізодів злочинної діяльності за ч. 2 ст. 307 КК України, та дані про особу винного, який прагнучи матеріально допомогти сім`ї, вчиняв злочини, пов`язані із зберіганням та збутом наркотичних речовин.
Наркоманія - це надзвичайно небезпечне соціальне явище, яке підриває здоров`я людини, викликає деградацію особи, втрату нею соціального статусу. Усе це переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише при умові реального відбування покарання. Підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням відсутні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, у своєму рішенні зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і впливають на пом`якшення покарання. Врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, повинно мати для цього достатні підстави, яких колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставини та відсутності обтяжуючих, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Посилань на інші обставини, які були б підставами для зменшення покарання або заміну його на інший вид покарання у апеляційній скарзі обвинуваченого та в суді апеляційної інстанції не наведено.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого, що могло б бути підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Колегія суддів також зазначає, що у зв`язку з набранням вироком законної сили обвинуваченого необхідно взяти під варту в залі суду та початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили, а саме з 19 листопада 2020 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

В зв`язку з набранням вироком законної сили взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4