Справа № 154/1689/17 Провадження №11-кп/802/104/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 ,

представників

потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000291, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодружений, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 за контрактом, солдат, раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з 04 листопада 2019 року, тобто з моменту проголошення вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_11 в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 13 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишений без змін тримання під вартою.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 100 000 гривень майнової шкоди та 300 000 гривень моральної шкоди, завданих злочином.
Вироком вирішено питання про судові витрати, речові докази та арешт майна.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 квітня 2017 року в період часу з 00 год. 35хв. до 01 год. 22 хв. по вул. Князя Романа у м. Володимир-Волинський Волинської області, неподалік молодіжно-культурного центру «Метелик», в позаслужбовий час, будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, під час конфлікту з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_12 , який виник на ґрунті спільного розпивання алкогольних напоїв, керуючись прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , усвідомлюючи неправомірність своїх дій, групою осіб спільно з невстановленою досудовим розслідуванням особою, умисно наніс ОСОБА_12 не менше 11 ударів руками й ногами в голову та в різні ділянки тіла, внаслідок чого ОСОБА_11 і невстановленою досудовим розслідуванням особою, ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден ніг, тулуба, обличчя, синців обличчя, гематом, забійних ран обличчя, а також тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку із крововиливами під мозкові оболонки, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 .
У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації його дій, вважає вирок суду незаконним через неправильне застосування кримінального процесуального та кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановленні вироку та обранні міри покарання порушено вимоги ст. 65 КК України, оскільки суд не з достатньою повнотою врахував його особу обвинуваченого та інші обставини, зокрема і те, що обвинувачений не був ініціатором конфлікту, вказав про причетність до злочину іншої особи. Також зазначає про необґрунтоване задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди. Просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити більш м`яке покарання, а також застосувати положення ЗУ «Про амністію в 2016 році», в задоволенні цивільного позову в частині стягнення майнової шкоди відмовити;

- представник потерпілого, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання, а також безпідставного часткового задоволення цивільного позову в частині моральної шкоди. Зазначає, що судом при постановленні вироку та обранні виду і міри покарання порушено вимоги ст. 65 КК України. Посилається на те, що судом не з достатньою повнотою враховано особу обвинуваченого, який давав неправдиві показання, зокрема і щодо участі в бійці іншої особи, не намагався протягом усього часу відшкодувати збитки, не враховано в повній мірі думки потерпілих щодо міри покарання, незворотні наслідки від вчиненого злочину - смерть потерпілого, а також відсутність пом`якшуючих покарання обставин, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в суді. Окрім того, зазначає, що суд безпідставно частково задовольнив цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, не врахувавши, при цьому, моральні страждання потерпілого, який втратив сина. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, а в частині вирішення цивільного позову змінити. Призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців, цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди задовольнити в повному об`ємі.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, потерпілого та його представника, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 з викладених у ній підстав, а скаргу захисника заперечили, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу представника потерпілого заперечили та просили задовольнити скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_11 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом першої інстанції, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України є правильною і також учасниками провадження не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_11 вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, позитивно характеризується, брав участь в бойових діях в зоні АТО, однак вчинив тяжкий злочин, наслідком якого є смерть особи.

Апеляційний суд враховує, що позиція потерпілих у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, яка обтяжує покарання - є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Доводи представника потерпілого про відсутність пом`якшуючих покарання обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як ОСОБА_11 в ході судового розгляду дав показання щодо участі в конфлікті іншої особи, які стали підставою для зміни йому обвинувачення в частині додаткових кваліфікуючих ознак, дані обставини не були відомі органу досудового розслідування, що вказує про наявність в діях обвинуваченого як щирого каяття, так і активного сприяння розкриттю злочину.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються в апеляційних скаргах як представник потерпілого, так і обвинувачений, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення безальтернативного виду покарання в межах санкції статті, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, яке слід відбувати реально, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах, щодо міри покарання, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

Обране та призначене обвинуваченому ОСОБА_11 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстави для застосування до обвинуваченого положень Закону України «Про амністію в 2016 році», відсутні.
В статті 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» констатовано звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

При цьому в п. «е» ст.9 вказаного Закону передбачено, що Амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб, яких засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження при обтяжуючих обставинах (частина друга статті 121 КК України 2001 року)

Згідно із ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000 гривень, суд в повному обсязі врахував ступінь моральних та фізичних страждань потерпілого від вчиненого ОСОБА_11 злочину і вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності, виваженості та справедливості.

Звертає апеляційний суд увагу і на той факт, що участь в побитті загиблого брала і інша особа, яку викрив в судовому засіданні саме обвинувачений.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України, зокрема і з урахуванням позиції обвинуваченого, який не заперечував розміру спричиненої майнової шкоди, а тому підстав для зміни судового рішення в цій частині, як просить у апеляційній скарзі представник потерпілого, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційні скарги як обвинуваченого ОСОБА_11 , так і представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 до задоволення не підлягають.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 листопада 2019 року щодо ОСОБА_11 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий /підпис/

Судді:/підпис/ /підпис/
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Ухвала набрала законної сили: 26 серпня 2020 року.

Помічник секретаря судової палати
з розгляду кримінальних справ ОСОБА_13

Дата засвідчення копії: 26 серпня 2020 року.