КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/3043/2020 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000640 від 08.02.2018 щодо обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимостей,

за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою та ухвалено утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з моменту затримання, а саме з 08.02.2018 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою відповідно до ч. 5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 08 лютого 2018 року близько 01 год. 40 хв. в приміщенні веранди за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_11 , який на той час сидів на стільці у веранді, зайшов до спальної кімнати будинку, де взяв у руки гладкоствольну рушницю моделі «Remington 870» 12 калібру, № НОМЕР_1 , споряджену шротовим набоєм та повернувшись до веранди, на близькій дистанції від ОСОБА_11 натиснув на спусковий гачок вказаної одиниці зброї, внаслідок чого відбувся один постріл, що призвів до влучання шротових набоїв у передню поверхню грудної клітини зліва ОСОБА_11 , спричинивши йому вогнепальне шротове проникаюче сліпе поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені та розвитком крововтрати, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05/58 від 17.04.2018, як небезпечне для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

В апеляційних скаргах, вимоги яких є аналогічними, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять вирок суду змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, перекваліфікувавши їх на ч.1 ст.119 КК України.

Захисник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не мав умислу вбивати свого товариша, а це сталося випадково, з необережності, коли обвинувачений йшов з рушницею, яку хотів показати товаришу, та випадково наступив на чобіт, підвернув травмовану ногу та почав падати, а в процесі падіння відбувся постріл, оскільки палець був на спусковому гачку, однак він пострілу не очікував, оскільки вважав, що в рушниці відсутні набої. В поліцію не телефонував, бо злякався.

Вважає, що суд 1-ї інстанції безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ст. 115 КК України, оскільки незрозуміло з чого виходив суд, зазначаючи у вироку про раптово виниклі неприязні стосунки між обвинуваченим та потерпілим, у той час як потерпіла, а також усі свідки захисту та обвинувачення вказували на дружні стосунки між ними, без жодних конфліктів та непорозумінь.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_8 , крім того, вказує про неправильне застосування судом 1-ї інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також зазначає про недопустимість показань свідка ОСОБА_12 , який плутався у своїх показаннях.

Звертає увагу, що висновок суду 1-ї інстанції щодо відсутності у обвинуваченого малолітньої дитини не відповідає дійсності, оскільки у ОСОБА_6 є син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників, думку прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин викладених у вироку, ґрунтується на зібраних та належним чином досліджених у судовому засіданні доказах, є правильним, і доводи апеляційних скарг сторони захисту цього не спростовують.

Як встановив суд 1-ї інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_6 перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_11 , умисно здійснив постріл в останнього з рушниці, завдавши йому вогнепальне шротове проникаюче сліпе поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені та розвитком крововтрати, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

Вказане підтверджується дослідженими доказами, оціненими судом відповідно до правил ст. 94 КПК України, зокрема показаннями потерпілої, обвинуваченого, свідків, протоколами огляду місця події від 08.02.2018 та 09.02.2018; заявою ОСОБА_6 від 09.02.2018; протоколом обшуку від 09.02.2018; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 за № 58 від 09.02.2018; висновками експертів № 58 від 04.04.2018, № 26-МК від 02.04.2018, № 05/58 від 17.04.2018; протоколом проведення слідчого експерименту від 09.02.2018 за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 з його відеозаписом.

Вказаними доказами підтверджуються як обставини вчинення злочину ОСОБА_6 так і механізму пострілу в потерпілого, місце та положення останнього на момент пострілу та місце залишення його трупу.

При цьому, характер пострілу та локалізація тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, вказують на те, що постріл був не випадковим, а прицільним, адже здійснений в грудну клітину, де розташовані життєво важливі органи. Крім того, має значення також і обстановка у місці вчинення злочину, а саме, обмежений простір приміщення, де перебували обвинувачений з потерпілим, та здійснення пострілу впритул.

Крім того, під час судових засідань обвинувачений зазначив, що він спочатку зняв рушницю із запобіжника, відвів затворну раму назад, а потім зробив постріл, що свідчить про цілеспрямованість та усвідомленість вчинених дій, необхідних для здійснення пострілу з вогнепальної зброї. При цьому, показання обвинуваченого про те, що він вчинив вказані дії аби упевнитися у відсутності патронів в рушниці колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме такі підготовчі дії вчиняються перед здійсненням подальших пострілів.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 180 від 14.03.2018, ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій і на момент проведення експертизи на будь-які психічні захворювання не страждав та не страждає, під час скоєння інкримінованих йому дій та на даний час усвідомлював свої дії та може керувати ними, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, на хронічний алкоголізм та наркоманію не страждає та не потребує лікування від цих захворювань, під час скоєння інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту та іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність та може розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання не перебував.

Установивши поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 свідомо, умисно, зробив один постріл з рушниці з близької відстані в ОСОБА_11 і тим самим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, після чого навіть не намагався надати потерпілому допомогу, не викликав швидку медичну допомогу, а натомість на автомобілі потерпілого вивіз тіло останнього зі свого помешкання, викинувши його на узбіччі дороги, а рушницю, з якої здійснено постріл, сховав у лісі, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, правильно кваліфікувавши його за ч. 1 ст. 115 КК України, що доводами апеляційних скарг не спростовується.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання у зв`язку з неправильною кваліфікацією злочину за ч.1 ст. 115 КК України, задоволенню не підлягають як безпідставні.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, є правильним, і підстав для його пом`якшення не вбачається.

Зокрема, судом 1-ї інстанції враховано тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно не працює, перебуває у цивільному шлюбі, за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра і лікаря-нарколога не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, а тому висновок суду про доцільність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років у даному конкретному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, і підстав для застосування більш м`якого покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційних скарг про наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, жодними доказами не підтверджені, а отже до увагу колегією суддів не беруться.

Таким чином, при перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2020 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3