справа № 462/3169/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року

Залізничний районний суд м.Львова

в складі: головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі с/з- ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000105 від 01 вересня 2018 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня, військовослужбовця ВЧ польова пошта НОМЕР_1 , неодруженого, без реєстрації, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого згідно ст. 89 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , 01.03.2016 р. близько 02.00 год. під час зупинки ешелону військової частини на ст. «Львів», що по вул. Двірцевій, 1 у м. Львові, будучи військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , призваним на військову службу під час мобілізації, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, умисно, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч.1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин самовільно залишив місце служби та до 25.05.2020 р. проводив службовий час на власний розсуд поза його межами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив суду, що дійсно 27.02.2016 р. повертався із ешелоном військової частини польова пошта НОМЕР_1 з зони АТО, де брав участь у антитерористичній операції до місця дислокації: АДРЕСА_2 . 01.03.2016 р., під час зупинки ешелону військової частини на ст. «Львів», що по вул. Двірцевій, 1 у м. Львові самовільно залишив місце служби та не знав, як і куди слід повернутись. Надалі перебував у різних містах України, останні 8 місяців проживав у м. Луцьку, де 25.05.2020 р. був затриманий правоохоронцями. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Обвинувачений та інші учасники судового процесу правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Суд вважає, що в судовому засіданні винність обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, доведена повністю.

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призваним на військову службу під час мобілізації, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий згідно ст. 89 КК України, щире каяття у вчиненому як обставину, яка пом`якшує покарання, обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Таким чином суд вважає, що покарання ОСОБА_5 слід обрати в межах санкції статті за якою він обвинувачується у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Речові докази у справі та судові витрати відсутні.
Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнити обвинуваченого з-під варти в залі судового засідання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та праці.

Зарахувати у строк відбуття покарання термін перебування обвинуваченого під вартою з часу фактичного затримання з 23.07.2020 року по 22 липня 2020 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.
Строк іспитового терміну ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав на вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом 30 днів з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: