Справа № 212/1227/2012
Провадження №11/801/4/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вапнярка Томашпільського р-н Вінницької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
за ч.3 ст.368 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червона Трибунівка Калинівського р-н Вінницької обл., фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,
за ч.3 ст.368 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні злочину.
Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду,

в с т а н о в и в :
Згідно обвинувального висновку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що ОСОБА_8 , будучи призначеним на посаду начальника сектору дільничних інспекторів міліції Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області наказом начальника УМВС України у Вінницькій області № 212 о/с від 05.10.2007 року, маючи спеціальне звання майор міліції, згідно функціональних обов`язків уповноважений здійснювати керівництво дільничними (старшими) інспекторами міліції, їх помічниками, інспекторами (старшими) по роботі з населенням та громадськими формуваннями, спрямовує і координує їх діяльність щодо проведення профілактичної роботи на адміністративних дільницях, контролює прийняття та своєчасний якісний і повний розгляд дільничними інспекторами міліції звернень громадян та службових осіб, які перебувають у них на виконанні, здійснює контроль за несенням служби дільничними інспекторами міліції, їх помічниками, та відповідно до ст.2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", являючись працівником правоохоронного органу та відповідно до примітки до ст.368 КК України будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище за попередньою змовою з дільничним інспектором міліції Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_9 отримав хабар в сумі 13 163 грн., поєднаний з вимаганням.
Так, 19.09.2011 року в ЖРЗПЗ Вінницького РВ УМВС за №4850 від 19.09.2011 року зареєстрована заява ОСОБА_11 на незаконні дії ОСОБА_12 , яка в селі Вінницькі Хутори Вінницького району, 19.09.2011, під час розмови, забрала та не повернула її доньці ОСОБА_13 мобільний телефон.
Вказану заяву виконувач обов`язків начальника Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_14 для проведення перевірки в порядку ст.97 КПК України направив начальнику сектору дільничних інспекторів міліції Вінницького РВ ОСОБА_8 , який доручив її перевірку дільничному інспектору міліції ОСОБА_9 .
ОСОБА_9 під час дослідчої перевірки, 20.09.2011 року вилучив мобільний телефон ОСОБА_13 у ОСОБА_12 , після чого її мати ОСОБА_10 , не знаючи про результати перевірки та злякавшись кримінальної відповідальності для раніше судимої ОСОБА_12 , звернулась до дільничного інспектора з проханням відмовити в порушені кримінальної справи відносно її доньки.
ОСОБА_9 про прохання ОСОБА_10 відмовити в порушені кримінальної справи щодо ОСОБА_12 цього ж дня повідомив начальнику сектору дільничних інспекторів міліції Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_8 , який, використовуючи службове становище та маючи намір на протиправне збагачення, запропонував ОСОБА_9 за прийняття рішення про відмову в порушені кримінальної справи щодо ОСОБА_12 висунути ОСОБА_10 вимогу надати хабар в сумі 4000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України становить 31894 грн.
На пропозицію ОСОБА_8 ОСОБА_9 погодився та 20.09.2011 року при зустрічі з ОСОБА_10 , виконуючи спільну з ОСОБА_8 домовленість використовуючи службове становище, за прийняття рішення про відмову в порушені кримінальної справи, перебуваючи біля приміщення Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області висунув ОСОБА_10 протиправну вимогу передати йому хабар в сумі 4000 доларів США, яка знаючи про судимість ОСОБА_12 , спочатку погодилась на це. Проте усвідомлюючи, що вимога ОСОБА_9 про передачу грошових коштів в розмірі 4000 доларів США незаконна та маючи намір викрити злочинну діяльність дільничного інспектора, 26.09.2011 ОСОБА_10 звернулася із заявою до УСБ України у Вінницькій області, у якій добровільно повідомила про вимагання ОСОБА_9 хабара за прийняття рішення про відмову в порушені кримінальної справи відносно ОСОБА_12 .
В подальшому дільничний інспектор ОСОБА_9 діючи з відому та за попередньою змовою з начальником сектору ДІМ ОСОБА_8 , використовуючи службове становище та з метою отримання хабара 26.09.2011 року біля 15:00 год. зустрівся в приміщенні Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області з ОСОБА_10 та її сином ОСОБА_15 , які перебуваючи під контролем працівників Управління СБУ у Вінницькій області, повідомили ОСОБА_9 , що згодні передати йому частину хабара в сумі 2000 грн., які ОСОБА_9 погодився отримати.
Після цього, ОСОБА_15 , в приміщенні Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, що розташований в м. Вінниці по вул. Мечнікова 7, діючи під контролем працівників УСБ України у Вінницькій області, передав ОСОБА_9 частину хабара грошові кошти в сумі 2000 грн., а він усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, умисно отримав їх, і в цей же день передав ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та використовуючи службове становище, умисно розділив отримані як хабар гроші в сумі 2000 грн., залишив для себе 1000 грн. та розраховуючи на подальше отримання хабара визначеного в сумі 4000 доларів США, умисно передав 1000 грн. ОСОБА_9 .
В подальшому, 27.09.2011 року біля 15:00 ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , використовуючи службове становище та маючи намір на протиправне збагачення, з метою одержання решти хабара за прийняття рішення про відмову в порушені кримінальної справи, зустрівся із ОСОБА_10 та її сином ОСОБА_15 в приміщенні Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, що розташований в м. Вінниці по вул. Мечнікова 7, які діяли з відому та під контролем працівників Управління СБУ у Вінницькій області.
При цьому, ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_9 , що принесла ще одну частку хабара грошові кошти в сумі 1400 доларів США за прийняття рішення про відмову в порушені кримінальної справи відносно ОСОБА_12 , які ОСОБА_9 погодився отримати та повідомив про це ОСОБА_8 .
В свою чергу, боячись бути викритим в одержані хабара, ОСОБА_8 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, зателефонував зі свого мобільного телефону № НОМЕР_1 на мобільний телефон колишнього дільничного інспектора ОСОБА_16 № НОМЕР_2 , якого повідомив про необхідність приїхати автомашиною до Вінницького РВ УМВС, де отримати від незнайомого, який підійде до автомобіля пакунок.
При цьому ОСОБА_8 не бажаючи бути викритим, умисно не повідомив в розмові, що ОСОБА_15 має передати для нього хабар в сумі 1400 доларів США, розраховуючи в подальшому грошові кошти забрати в ОСОБА_16 .
Також з метою уникнення від відповідальності у разі викриття факту хабарництва, ОСОБА_8 , використовуючи службове становище, наказав ОСОБА_9 особисто не отримувати від ОСОБА_15 хабар в сумі 1400 доларів США, а повідомити йому, щоб він передав грошові кошти ОСОБА_16 , автомобіль якого знаходився біля приміщення Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області.
Діючи узгоджено, ОСОБА_9 за попередньою домовленістю із ОСОБА_8 , маючи спільний умисел на отримання хабара, використовуючи службове становище, умисно підвів ОСОБА_15 до вікна в коридорі райвідділу та вказав на автомобіль марки «Деу-Ланос», державний номерний знак НОМЕР_3 , наказавши ОСОБА_15 хабар в сумі 1400 доларів США передати водієві вказаного автомобіля.
ОСОБА_15 , виконуючи вимогу ОСОБА_9 , діючи під контролем працівників УСБ України у Вінницькій області 27.09.2010 року біля 15.00 в автомобілі марки «Деу-Ланос», державний номерний знак НОМЕР_3 , передав як хабар для ОСОБА_9 1400 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 27.09.2011 складає 11163 грн., які ОСОБА_16 отримав для ОСОБА_8 не знаючи про те, що зазначені грошові кошти є хабаром для останнього.
Таким чином, вимагаючи хабар в сумі 4000 доларів США ОСОБА_8 отримав його частину в загальній сумі 13 163 грн., після чого був викритий та затриманий.
В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції через однобічність та неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, та істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кожного з них за ч.3 ст.368 КК України.
Згідно акту помітки та вручення грошових купюр від 27.09.2011 року та показань потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 чітко встановлено, що останній був присутній як під час огляду грошей, їх вручення ОСОБА_10 так і під час роз`яснення прав та обов`язків, тобто достовірно встановлено факт обізнаності ОСОБА_15 про проведення контролю з боку працівників СБУ за цією передачею грошей ОСОБА_9 , а тому вони діяли узгоджено та під контролем працівників СБУ.
Посилання суду та не, що в матеріалах кримінальної справи відсутні протоколи огляду та вручення ОСОБА_10 та ОСОБА_15 спеціальних технічних засобів є безпідставними, оскільки, з метою фіксації факту і змісту розмови, яка мала відбутися між ОСОБА_10 та співробітником Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_9 оперуповноваженим Немирівського МРВ УСБ у Вінницькій області ОСОБА_17 складено акт вручення технічного засобу ОСОБА_10 від 27.09.2011 року, відповідно до якого останній було вручено портативний диктофон «Olimpus», серійний номер 513870 BJP з мікро касетою «TDK AE 928» (т.1 .а.с.51).
У ході судового розгляду старший слідчий ОСОБА_18 , слідчий ОСОБА_19 в суді першої інстанції з приводу виявлених розбіжностей у огляді місця події від 27.09.2011 року та допиті підозрюваного ОСОБА_9 28.09.2011 року, свідка ОСОБА_16 28.09.2011 року не допитувались, а тому визнавати судом вказані докази не допустимим є передчасними та необґрунтованими.
Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 підтвердив, що вищевказані слідчі дії проводились за його участі і дані викладені в протоколі, відповідають дійсності.
Проведення вищевказаних слідчих дій підтверджується і відеозаписами, які були переглянуті та досліджені у ході судового розгляду кримінальної справи.
Допущені порушення у огляду предметів від 06.10.2011 року (проведені слідчим ОСОБА_20 ) та 06.10.2011 року він проводив пред`явлення обвинувачення ОСОБА_8 та допитував обвинуваченого ОСОБА_8 , проводив додатковий допит обвинуваченого ОСОБА_9 11.11.2011 року, при цьому в цей час проводив відібрання зразків для експертного дослідження від 11.11.2011 року сталися внаслідок великої процесуальної завантаженості слідчих та носять суто граматичний характер, при цьому істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які призвели б до нелогічності та неправильності самої суті проведених процесуальних дій, органом досудового слідства не допущено.
Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.16-1, 22, 368, 369 КПК України ( в редакції 1960 року) відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про виклик та допит свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , які проводили досудове слідство та здійснювали оперативно-розшукові заходи у вказаній кримінальній справі; та про виклик та допит у суді свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які були понятими під час помітки та вручення співробітниками СБУ ОСОБА_10 та ОСОБА_15 грошових коштів, безпідставно не взяв до уваги усіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та могли вплинути на висновки суду, передчасно і необгрунтованою визнав протокол огляду місця події від 27.09.2011 року, протокол огляду від 27.09.2011 року, протоколи огляду предметів від 06.11.2011 року, постанови про визнання предмету речовим доказом від 06.11.2011 року, акти помітки та вручення грошових купюр від 26.09.2011 року та від 27.09.2011 року недопустимими доказами.
Також суд першої інстанції не взяв до уваги показання ОСОБА_9 , які він давав в якості підозрюваного 28.09.2011 року (т.1 а.с.104), в добровільному порядку в присутності захисника, із застосуванням відео зйомки, де він визнав свою винуватість в повному обсязі та надав показання про обставини вимагання та отримання хабара, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , за не притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності та прийняття рішення про відмову в порушенні кримінальної справи. Вказана слідча дія була зафіксована на відеозаписі, який був переглянутий та досліджений у ході судового слідства, під час якого заяв та зауважень від ОСОБА_9 не надійшло. А у ході судового слідства ОСОБА_9 в порядку ст.63 Конституції України відмовився надавати показання.
Крім того, судом безпідставно не взято до уваги протоколи очних ставок, проведених між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_16 , які зафіксовані на відеозаписах та були переглянуті і досліджені у ході судового слідства.
Заслухавши прокурора, який підтримав вимоги викладені в апеляції та просив їх задовольнити; потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала апеляцію; адвоката ОСОБА_7 , підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляції прокурора; перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.
Відповідно до вимог ст.323 КПК України (в редакції 1960 року), як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, та оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з вимогами ч.4 ст.327 КПК України ( в редакції 1960 року), виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного в скоєнні злочину. При цьому виправдувальний вирок відповідно до ч.1 ст.327 КПК (в редакції 1960 року) повинен бути мотивований судом.
Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України ст.327 КПК (в редакції 1960 року) обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Виправдувальний вирок, згідно норм ч.4 ст.327 КПК України (в редакції 1960 року) ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Вказані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виконані в повному об`ємі.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів і прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
При цьому суд у своєму вироку проаналізував докази, на які орган обвинувачення посилався у обвинувальному висновку і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.
Відповідно до абз.2 п.5 постанови Пленуму ВСУ "Про практику постановлення судами України вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку" №1 від 15.05.2006, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
В ході апеляційного розгляду за клопотанням прокурора, суд апеляційної інстанції провів повторне судове слідство.
Підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі ст.63 Конституції України відмовилися надавати покази.
Потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_15 підтримали ті покази, які вони надавали в суді першої інстанції.
Так, потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що 19.09.2011 року пізно ввечері до неї додому приїхали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з батьками дівчинки та заявили, що її донька ОСОБА_24 вкрала в цієї дівчинки телефон. Вона сказала, що доньки немає, дозволила їм зайти до хати. ОСОБА_8 побачив фото доньки, схопив його та поніс показувати комусь на вулицю. Після цього ОСОБА_8 сказав її сину ОСОБА_25 , щоб він йому подзвонив, як тільки з`явиться сестра. ОСОБА_26 прийшла до дому приблизно о 00:30, тобто через годину після виходу міліції та стала комусь дзвонити, питати, кому можна віддати телефон, тому що він їй не потрібний. ОСОБА_27 розповіла, що вона на вулиці попросила в якоїсь дівчинки телефон подзвонити, та дала їй телефон, а сама втекла. Біля часу ночі ОСОБА_9 подзвонив їй і сказав приїхати в 7 годин та принести телефон, тоді він закриє справу. Вона ранком прийшла у РВ, однак інший міліціонер біля зупинки сказав їй віддати телефон, та повідомив, що завели кримінальну справу. Вона потім просила ОСОБА_28 , щоб він надав адресу дівчини, щоб ОСОБА_27 могла повернути телефон. Тоді ОСОБА_9 сказав, що все можна залагодити за 4000 доларів США, дав строк 3 дні, а потім він ОСОБА_29 заарештує, сказав, що гроші ці для керівника. ОСОБА_8 особисто в неї грошей не вимагав. Вони самотужки знайшли дівчину, яку звати ОСОБА_30 , ОСОБА_27 перед нею вибачилася. Батькам ОСОБА_31 вона розповіла, що міліція вимагає 4000 доларів США, щоб не посадити її доньку. ОСОБА_27 разом з батьками ОСОБА_31 просили ОСОБА_9 дозволити їм забрати заяву, однак він не дозволив. 20.09.2011 року вона звернулася до ОСОБА_9 з проханням не порушувати кримінальну справу щодо її доньки. 22.09.2011 року вона сама ініціювала зустріч з ОСОБА_9 , вони зустрілися на автовокзалі, розмову вона записала на телефон, потім син переписав запис на диск, який вона в подальшому віддала працівникам СБУ. 26.09.2011 року вона з сином ОСОБА_32 донькою ОСОБА_33 . Пішли в СБУ, подали заяву про вимагання хабара та принесли 2000 грн. В СБУ було зроблено ксерокопії з цих грошей, їх просвітили лампою, перевірили на справжність. Були ще якісь люди. Їй і ОСОБА_25 дали мікрофон, ОСОБА_25 ще й камеру. Після цього вона подзвонила ОСОБА_9 , сказала, що в неї є 2000 грн., ОСОБА_9 сказав їй прийти. У райвідділі ОСОБА_34 на сходах передав ОСОБА_28 помічені гроші, але цього вона не бачила, оскільки вони відійшли. Далі вона пішла з ОСОБА_9 в його кабінет, де написала пояснення і голосно сказала, що принесла 2000 грн. 27.09.2011 року вони з сином знову прийшли до СБУ і принесли 1400 доларів США. Гроші знову просвітили і дали їм. Коли вони прийшли до ОСОБА_9 , той з сином вийшли, а вона залишалася в кабінеті.
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснив те, що 19.09.2011 року ввечері він повернувся додому, однак його сестри вдома не було. Через деякий час до них додому приїхали працівники міліції, а саме ОСОБА_35 та ОСОБА_9 , які шукали його сестру. При цьому, вони повідомили, що нібито сестра викрала мобільний телефон. Разом з працівниками міліції були якісь люди та дівчинка. Поспілкувавшись з ним та його матір`ю, вони поїхали, а ОСОБА_35 сказав подзвонити йому, коли з`явиться сестра. Пізно ввечері додому повернулася його сестра, яка на той час уже мала судимість за крадіжку. Остання була засмучена та розповіла, що хотіла влаштуватися на роботу, однак не змогла цього зробити. Потім вона хотіла зателефонувати, однак коштів на рахунку не було, тому вона взяла телефон у якоїсь дівчинки, щоб подзвонити. Та дівчина дала їй свій телефон, а сама втекла. Після розмови з сестрою, він зателефонував до ОСОБА_36 . Останній сказав йому терміново приїхати у відділ міліції, однак він відмовився, бо надворі вже була ніч. Вони домовилися зустрітися вранці. Наступного ранку він, його матір та сестра приїхали до райвідділу. ОСОБА_37 там не було. Коли ОСОБА_35 прийшов, то змусив його сестру писати пояснення, а його з матір`ю вигнав до коридору. Матір почала благати його відпустити сестру, однак ОСОБА_35 наказав черговому вивести їх на перший поверх. Через деякий час він побачив, як його матір разом з ОСОБА_9 вийшли на вулицю. Він вийшов за ними, однак розмови не чув. Після розмови, матір підійшла до нього і сказала, що ОСОБА_9 вимагає 4000$ в якості хабара, за який сестру відпустять. Вони намагалися вирішити проблему самостійно, говорили з батьками потерпілої, намагалися забрати заяву, однак не змогли нічого зробити. Тому вони вирішили записати на диктофон, як ОСОБА_9 вимагає у них гроші. Дати він уже не пам`ятає, на автовокзалі він записав його розмову з ОСОБА_9 на телефон матері. В даній розмові ОСОБА_9 вимагав у його матері хабар. Потім запис з телефону він переписав на диск. Наступного дня, він з матір`ю взяли гроші і пішли до СБУ. Матір писала заяву і пояснення, в яких виклала всі обставини вимагання у неї грошей. Працівники СБУ дали їм мікрофони, вони взяли гроші та пішли до відділу. Спочатку до кабінету пішла матір, потім вона йому зателефонувала, щоб він піднявся. Далі ОСОБА_9 попросив його вийти разом з ним з кабінету. Біля вікна ОСОБА_9 показав йому автомобіль таксі і сказав віддати гроші таксисту. Він підійшов до таксиста, запитав чи він знає ОСОБА_38 , після чого той сказав сідати в машину. Він сів, автомобіль від`їхав, а потім таксист сказав положити гроші у бардачок, що він і зробив. Далі автомобіль зупинився біля заправки, він вийшов та пішов до працівників СБУ.
Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_20 пояснив, що всі слідчі дії проводились ним особисто у відповідності до вимог КПК України (в редакції 1960 року), а те, що в процесуальних документам зазначена однакова дата є технічною помилкою.
В суді апеляційної інстанції були досліджені письмові матеріали кримінальної справи, зокрема:
- протокол огляду місця події від 27.09.2011 року, а саме відрізку автошляху сполученням Вінниця Хмельницький, на 1 км Хмельницького шосе, під час якого оглядався автомобіль марки «Део Ланос» жовтого кольору з номерним знаком « НОМЕР_3 », в бардачку якого виявлено та вилучено 28 грошових купюр номіналом по 50 доларів США на суму 1400 доларів США, на яких в ультрафіолетовому промінні виявлено сліди спеціальної хімічної речовини та напис "ХАБАР", і номера купюр яких співпадають з номерами купюр, зазначеними в акті помітки від 27.09.2011 року (т.1 а.с.8 10);
- заява ОСОБА_10 від 26.09.2011 року, про вимагання у неї працівниками міліції Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області хабара в сумі 4000 доларів США; (т.1 а.с.24);
- акт від 26.09.2011 року, відповідно до якого грошові кошти в сумі 2000 гривень ксерокопійовано та передано ОСОБА_10 для документування протиправної діяльності співробітників міліції (т.1 а.с.45 46);
- акт помітки та вручення грошових купюр від 27.09.2011 року, відповідно до якого грошові кошти в сумі 1400 доларів США були ксерокопійовано та помічені спеціальною хімічною речовиною і на них за допомогою спеціального хімічного олівця зроблено напис "ХАБАР". Дані грошові купюри були передані ОСОБА_10 та ОСОБА_15 для участі в проведенні оперативно розшукових заходів для отримання фактичних даних про вимагання хабара (т.1 а.с.52 53);
-акт вручення технічного засобу ОСОБА_10 від 27.09.2011 року (т.1 а.с.51);
-роздруківки розмов за наслідками оперативно розшукових заходів 26.09.2011 року та 27.09.2011 року, що мали місце між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 (т.2 а.с.5 24);
- протокол очної ставки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 29.09.2011 року (т. 1 а.с. 124 126);
- протокол очної ставки між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 від 29.09.2011 року (т. 1 а.с. 127 128);
- протокол очної ставки між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 від 28.11.2011 року (т.2 а.с.153 155);
- протокол очної ставки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 28.11.2011 року (т.2 а.с.153 155).
Відповідно до ст.4 КПК України (в редакції 1960 року) суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов`язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину і до їх покарання.
Згідно з ч.1 ст.22 КПК України (в редакції 1960 року) прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
У відповідності до ч.3 ст.66 КПК України (в редакції 1960 року) у передбачених законом випадках прокурор в справах, які перебувають в їх провадженні, вправі доручити підрозділам, які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, провести оперативно - розшукові заходи чи використати засоби для отримання фактичних даних, які можуть бути доказами у кримінальній справі.
Приводами до порушення кримінальної справи є заяви або повідомлення окремих громадян, безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину (п.п.1,5 ч.1 ст.94 КПК України (в редакції 1960 року)). Заява або повідомлення про злочин до порушення кримінальної справи можуть бути перевірені шляхом проведення оперативно розшукової діяльності (ч.5 ст.97 КПК України (в редакції 1960 року)).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.65 КПК України (в ред.1960 року) доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, речовими доказами, протоколами слідчих дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.
Згідно матеріалів провадження вбачається, що в провадженні дільничного інспектора ОСОБА_9 , який був підлеглим ОСОБА_8 перебували матеріали про заяві ОСОБА_11 про крадіжку в неї телефону, в зв`язку з чим він проводив перевірку вказаної заяви та причетність до вчинення злочину ОСОБА_39 , яка є донькою ОСОБА_10 та сестрою ОСОБА_40
ОСОБА_10 зверталася до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як до посадових осіб, щоб вони відмовили в порушенні кримінальної справи відносно її доньки.
26 вересня 2011 року до УСБ України в Вінницькій області звернулася ОСОБА_10 з письмовою заявою про те, що працівник Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_9 вимагає у неї хабар у розмірі чотирьох тисяч доларів США. До заяви ОСОБА_10 додала магнітний диск з копією аудіозапису розмови з ОСОБА_9 (т.1 а.с.24).
Кримінальну справу за ч.3 ст.368 КК України відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 порушено 28.09.2011 року слідчим в ОВС відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання та протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Вінницької області ОСОБА_19 , приводом для її порушення (так вбачається із тексту самої постанови) була заява ОСОБА_10 , при цьому в постанові не вказано, про що була ця заява, та коли ОСОБА_10 з нею звернулася і до кого (т.1 а.с.1).
Оперуповноваженим Немирівського МРВ УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_17 26.09.2011 року складено процесуальний документ під назвою «Акт», в ході якого ним ксерокопійовано 2000 грн., які отримані від ОСОБА_10 , та в подальшому передані останній, для документування можливої протиправної діяльності співробітника міліції (т.1 а.с. 4550).
Згідно показань самої ОСОБА_10 вона гроші ОСОБА_9 не передавала, а це зробив її син - свідок по справі ОСОБА_15 , хоча цього вона не бачила.
ОСОБА_15 не був тієї особою, яка була уповноважена працівниками СБУ передавати будь-кому гроші в сумі 2000 грн., вони йому не вручалися правоохоронцями, ніяких вказівок щодо документування злочину він від правоохоронців не отримував, тобто він не діяв з відому та під контролем СБУ. Не була уповноважена і ОСОБА_10 передавати будь-кому кошти для передачі їх ОСОБА_9 .
Оперуповноваженим Немирівського МРВ УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_17 27.09.2011 року складено процесуальний документ під назвою «Акт помітки та вручення грошових купюр», в ході якого ним ксерокопійовано та помічено 1400 доларів США. При цьому, 1000 доларів США надала для помітки ОСОБА_10 . Після помітки, вказані грошові кошти передані ОСОБА_10 та ОСОБА_15 для участі в проведенні оперативно розшукових заходів для отримання фактичних даних про вимагання хабара. (т.1, а.с.5260).
Разом з тим, вищезазначені протоколи містять істотні розбіжності та неповноту, а саме, процесуальна назва документу «акт» від 26.09.2011 року є незрозумілою, оскільки складання таких документів не передбачено КПК України (в редакції 1960 року). У вказаному документі зазначено, що грошові кошти в сумі 2000 грн. передано ОСОБА_10 , проте згідно з обвинуваченням вказані грошові кошти надавалися ОСОБА_9 в якості хабара не ОСОБА_10 , а іншою, не уповноваженою на те особою.
В матеріалах справи міститься протокол огляду місця події від 27.09.2011 року (т.1 а.с.8-10), який проводився до початку досудового слідства, з 16:30 годин 27.09.2011 року до 18:30 17.09.2011 року, без ухвали суду, на підставі заяви громадянки Філіпової, (в матеріалах справи заява такої особи відсутня) ця слідча дія фіксувалася на відео, з якого вбачається, що фактично це був ретельний обшук, а не огляд, оскільки з автомобіля виймалися всі речі, в тому числі із багажника діставали килимок, запаску та інші речі, щоб мати доступ до прихованих місць, водій автомобіля ОСОБА_16 перебував у кайданках, однак правовий статус його невизначений, оскільки протокол затримання не складався, а в подальшому ця особа набула статусу свідка. Сам протокол надрукований на комп`ютері, що свідчить про те, що він складений не на місці проведення слідчої дії, хоча на відео видно, що протокол огляду автомобіля складався на місці огляду. В матеріалах справи відсутнє повідомлення прокурора про проведення слідчої дії, а в самому протоколі не зазначено в чому полягала невідкладність, що саме шукали правоохоронці в автомобілі ОСОБА_16 .
Під час огляду місця події від 27.09.2011 року (т.1 а.с. 811) слідчим ОСОБА_18 було вилучено двадцять купюр номіналом по 50 доларів США, що становить 1000 доларів США. В подальшому в якості речових доказів до кримінальної справи долучено 1400 доларів США. Незрозумілим є походження 400 доларів США, оскільки згідно протоколу ОСОБА_10 надала слідству лише 1000 доларів США, проте даний факт в ході апеляційного перегляду остання заперечила, вказала про надання нею органу досудового слідства 1400 доларів США.
В ході апеляційного розгляду був допитаний свідок ОСОБА_20 , який повідомив, що всі слідчі дії ним проводились особисто, і те, що в процесуальних документам зазначена однакова дата є технічною помилкою, однак матеріали кримінальної справи містять протилежні дані.
Старший слідчий ОСОБА_18 проводив огляд місця події 27.09.2011 року на 1 км Хмельницького шосе в м. Вінниці (т.1 а.с.8 11) за участі слідчого ОСОБА_19 в період часу з 16:30 год. до 18:30 год., в той час коли слідчий ОСОБА_19 проводив огляд місця події в той же день 27.09.2011 року, на території подвір`я Вінницького РВ УМВС України в Вінницькій області (т.1, а.с.16 17) в період часу з 16:41 год. до 17:50 год.
Також слідчий ОСОБА_19 проводив допит підозрюваного ОСОБА_9 28.09.2011 року в приміщенні слідчого відділу прокуратури Вінницької області (т.1, а.с.104) в період часу з 09.34 до 09.53 год., однак не закінчивши вказану слідчу дію, слідчий ОСОБА_19 проводив допит свідка ОСОБА_16 28.09.2011 зовсім в іншому районі міста в приміщенні прокуратури Ленінського району м. Вінниці (т.1, а.с.105 107) в період часу з 09.50 до 10.20 год.
Слідчий ОСОБА_20 проводив огляд предметів 06.10.2011 року (т.1, а.с.69) в період часу з 11.30 до 11.50 год., при цьому, слідчий ОСОБА_20 в цей самий час проводив пред`явлення обвинувачення ОСОБА_9 від 06.10.2011 року, (т.1, а.с.194 195) в період часу з 11.40 до 11.50 год.
Також слідчий ОСОБА_20 проводив огляд предметів 06.10.2011 року (т.1, а.с.177) в період часу з 16.30 до 17.20 год., при цьому, слідчий ОСОБА_20 в цей самий час проводив пред`явлення обвинувачення ОСОБА_8 від 06.10.2011 року, (т.1, а.с.202 207) в період часу з 16.30 до 16.40 год., та допитав обвинуваченого ОСОБА_8 06.10.2011 року (т.1, а.с.209) в період часу з 16.45 до 17.05 год.
Слідчий ОСОБА_20 проводив додатковий допит обвинуваченого ОСОБА_9 11.11.2011 року (т.1, а.с.251) в період часу з 14.00 до 15.00 год., при цьому, слідчий ОСОБА_20 в цей самий час провів відібрання зразків для експертного дослідження - 11.11.2011 року, (т.1 а.с.255) в період часу з 14.00 до 14.30 год.
Крім того, слідчий ОСОБА_18 проводив допит свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та ОСОБА_45 від 19.11.2011 року, (т.2 а.с.53, 54, 55, 56, 57) одночасно, в той самий день та період часу з 11.35 до 12.00 год.
Вищевказані протоколи слідчих дій, які містяться в матеріалах справи, проводились одночасно однією особою, що ставить під сумнів їх правдивість, а відтак і допустимість.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" роз`яснено, що судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо суд встановить, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, то суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувального вироку.
Під час збирання доказів протиправної поведінки неодмінно відбувається втручання в права чи їх обмеження. Інформацію, яка згодом буде покладена в основу обвинувального висновку, одержують, зокрема, під час проведення оперативно-розшукових заходів. Однак здійснювати їх згідно із законом «Про оперативно-розшукову діяльність» повинні представники відповідних державних органів, що мають на це повноваження.
Закон прямо забороняє всім іншим особам уживати з власної ініціативи будь-які цілеспрямовані дії із застосуванням оперативно-розшукових заходів. Зібрані в такий спосіб докази не вважаються законними з погляду кримінально-процесуальних норм, а отже, не можуть слугувати підґрунтям для висунення обвинувачення.
Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-31/2011 зазначив наступне. Обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа №751/7177/14, провадження №51-1285 км18) звернулась до практики ЄСПЛ та вказала, що у справі «Раманаускас проти Литви» (скарга №74420/01) Суд наголошував, що докази, одержані за допомогою застосування спеціальних методів розслідування, можуть вважатися допустимими за умови наявності адекватних і достатніх гарантій проти зловживань, зокрема чіткого та передбачуваного порядку санкціонування, здійснення відповідних оперативно-слідчих заходів та контролю за ними (рішення Суду від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», від 26 жовтня 2006 року у справі «Худобін проти Росії» (скарга № 59696/00). Питання щодо допустимості доказів у справі це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам.
Як зазначає ЄСПЛ, при формуванні доказової бази можуть використовувати дані, отримані під час оперативно-розшукової діяльності. Але в такому випадку національний законодавець повинен передбачити в установленому законом порядку процедуру такої діяльності, збору необхідних відомостей, залучення таких відомостей в якості доказів, а також контроль за такою діяльністю, прикладом чого є рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року. Важливою вимогою є неприпустимість провокації, тобто схиляння особи до вчинення злочинного діяння для відкриття кримінального переслідування і збирання доказів. У даному випадку доказом провокації послужить встановлення того факту, що у особи, яка вчинила діяння, не було на те умислу при невтручанні органів внутрішніх справ.
У своїй заяві від 26.09.2011 року ОСОБА_10 , вказала, що до заяви вона долучає диск з копією аудіозапису розмови з ОСОБА_9 (т.1, а.с.4).
Оперуповноважений Немирівського МРВ УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_21 22.09.2011 року в присутності понятих склав протокол добровільної видачі DVD R диску ОСОБА_10 з аудіозаписом її розмови з ОСОБА_9 (т.1, а.с.61). Після чого, вказаним оперуповноваженим складено роздруківку цієї розмови (т.1 а.с.63 68).
Потерпіла ОСОБА_10 та її син ОСОБА_15 під час здійснення вказаних дій, (оперативно розшукових заходів), не діяли узгоджено з працівниками УСБУ та не уповноважувалися на вчинення вказаних дій, тобто їх дії були незаконними, оскільки вони діяли на власний розсуд, при цьому порушували права інших осіб, адже стаття 31 Конституції України гарантує кожному таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть встановлюватися лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Вказана слідча дія проводилася до подання заяви про злочин та порушення кримінальної справи, що суперечить нормам КПК України (в редакції 1960 року).
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання доказів, а саме DVD-R диск, який був виданий ОСОБА_10 (т.1 а.с.61-62), роздруківка розмови, яка відбулася 22.09.2011 року (т.1 а.с.63), протокол огляду предметів від 06.10.2011 року (т.1 а.с.69), постанова про визнання предмету речовим доказом від 06.10.2011 року (т.1 а.с.70) недопустимими, оскільки отримані вони незаконним шляхом.
Наявність в справі протоколів допитів ОСОБА_9 , де він визнає свою провину та вказує, що вчинив злочин разом з ОСОБА_8 , а також протоколів очних ставок між підсудними та свідком ОСОБА_46 на думку колегії суддів є недостатніми, оскільки викладені в протоколах відомості в ході апеляційного розгляду не підтвердились, крім того, підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідно до ст.63 Конституції України відмовились надавати покази, а проти апеляції прокурора заперечили.
Показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_40 також не доводять беззаперечно провину підсудних, оскільки потерпіла ОСОБА_10 була особою, зацікавленою у позитивному вирішенні справи, яка стосувалася її доньки ОСОБА_39 , крім того, слідчі дії проведені з грубими порушеннями процесуального закону.
Що стосується клопотання прокурора щодо виклику в судове засідання інших свідків, а саме: ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо виклику останніх, проте на неодноразові виклики вони до суду не з`явилися, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень надати їм правову оцінку (судом першої інстанції також вживались заходи щодо виклику вищезазначених свідків, проте переважна більшість останніх до суду не з`явилися).
В апеляції прокурор не наводить переконливі доводи на підтвердження свого висновку про винуватість підсудних у інкримінованому їм злочині.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.67 КПК України (в редакції 1960 року) всебічно, повно та об`єктивно дослідив докази у справі та ухвалив мотивоване рішення.
Досліджені судом першої інстанції докази повністю узгоджуються між собою і не суперечать одне одному, а тому доводи апелянта про неналежну оцінку судом першої інстанції зібраних по справі доказів не знайшли свого підтвердження.
Як встановив суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, органом досудового слідства не надано достатньо належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності доводили вину підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.368 КК України.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляції прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, а також неправильне застосування кримінального закону не знайшли свого підтвердження, спростовуються змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінальної справи.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції прокурором в апеляції не наведено, матеріалами кримінальної справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції таких доказів не здобуто.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності та досліджені під час апеляційного розгляду, враховуючи, що зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення та всі можливості по з`ясуванню обставин та перевірці доказів судом першої інстанції вичерпані, тому суд апеляційної інстанції вважає пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачення не доведеним, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини підсудних слід тлумачити на їх користь.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 379 КПК України (1960 року), суд,
у х в а л и в :
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_9 за ч.3 ст.368 КК України залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4