Справа № 357/3950/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, об`єднане кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001398 від 05.04.2020 та за № 0001828 від 06.05.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великі Коровиці, Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.02.2018 Білоцерківський міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на два роки; 16.03.2018 Житомирським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.289 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 69, 75, 76, 104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік. Крім цього на теперішний час у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на розгляді перебуває сім обвинувальних актів, по яким остаточне рішення не прийнято,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 357 КК України,

а також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянин України, неодруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, але в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на розгляді, перебуває чотири обвинувальних актів, по яким остаточне рішення не прийнято,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисники адвокати: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 02.04.2000 приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 знаходячись за адресою: вул. Узинська, буд. 5 м. Біла Церква, Київської області, діючи умисно повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля FordTransit 350, державний номерний знак НОМЕР_1 , де шляхом відкриття передніх пасажирських дверцят, які були не замкнені, проник до салону автомобіля, звідки вчинив крадіжку портативної колонки, вартістю 446 гривень 67 копійок, ноутбуку HP Inc, модель 3168NGW, 255 GB, вартістю 5833 гривні 33 копійки, ноутбуку HP Inc, 3165NGW, 250 G5, вартістю 5366 гривень 67 копійок, принтеру Samsung SCX-4220 вартістю 1700 гривень, ліхтарика BL-T8626, вартістю 113 гривень 85 копійок гривень, що належить потерпілому ОСОБА_9 .
Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 13460 гривень 52 копійки.
Крім цього, 04.04.2020, приблизно о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_4 , знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_4 , а саме поблизу під`їзду № 1, діючи умисно та повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, заздалегідь розподіливши свої ролі, відповідно до яких, ОСОБА_4 спостерігав, щоб їх дії залишалися не поміченими, в той час як ОСОБА_3 попрямував до багажника автомобіля марки ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_2 , належного потерпілому ОСОБА_10 , де за допомогою заздалегідь підготовленого розкладного ножа відкрив його та звідки вчинив крадіжку колишнього у використанні домкрата марки Miol 80-021, вартістю 373 гривні 92 копійки, набору інструментів марки AIWA 40 в 1, вартістю 239 гривень 08 копійок, викрутки, вартістю 50 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_10 .
Після чого, ОСОБА_3 , шляхом відкриття вітрового вікна відкрив пасажирські дверцята та проник до автомобіля марки ВАЗ 21011, державний номерний знак НОМЕР_3 , звідки вчинив крадіжку колишнього у використанні автомагнітолимарки «Pioneer»,модель DEN-2800MP, вартістю 450 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_10 .
Після чого вище вказану автомагнітолу ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 та останні в подальшому, з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили майнової шкоди ОСОБА_10 на загальну суму 1113 гривень.
Крім того, ОСОБА_3 маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності вчинив новий умисний корисливий злочин. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 будучи обізнаним про те, що особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, є неповнолітньою, діючи умисно, ігноруючи моральні засади суспільства у ставленні до виховання підростаючого покоління, що передбачають охорону неповнолітніх від негативного впливу, який може викликати бажання займатися діяльністю, що негативно сприймається суспільством та впливає на їх розвиток, з метою викликати у неповнолітнього рішучість взяти участь у злочині, шляхом пропозиції та переконання особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, у безкарності, викликав у останнього бажання прийняти участь у злочині, втягнувши таким чином його у злочинну діяльність, що виразилось у подальшому вчиненні пограбування.
Отже, 05.05.2020 приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 разом з неповнолітньою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, знаходячись поблизу магазину «Космос», за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 46, побачили потерпілого ОСОБА_11 , який рухався у напрямку будинку 30 по вул. Леваневського в м. Біла Церква, Київської області та рахував грошові кошти.
Під час перерахування грошових коштів потерпілим у ОСОБА_3 виник намір на заволодіння чужим майном. У зв`язку з чим ОСОБА_3 шляхом пропозиції та переконання у безкарності відкрито заволодіти майном потерпілого ОСОБА_11 запропонував неповнолітній особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, вчинити злочин, на що останній погодився.
В подальшому, ОСОБА_3 , заручившись підтримкою неповнолітньої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, реалізовуючи свої злочинні наміри, спостерігав за навколишньою обстановкою, у момент коли неповнолітня особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, наблизилась до потерпілого ОСОБА_11 , який перебував біля будинку № 30 по вул. Леваневського в м. Біла Церква, Київської області та наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю, отримавши тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя.
У цей час, неповнолітня особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, скориставшись безпорадним станом потерпілого, відкрито заволоділа належним потерпілому мобільним телефоном марки «Ксіомі Редмі нот 8 Про» вартістю 5820 гривень 13 копійок, який знаходився у правій кишені брюк потерпілого.
У подальшому, з метою припинення опору потерпілого, продовжуючи злочинні дії, спрямовані на відшукання грошових коштів, ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс удар ліктем правої руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_11 , від чого останній знову втратив рівновагу та впав на землю. Після чого ОСОБА_3 ,з кишені брюк потерпілого ОСОБА_11 відкрито, з корисливих мотивів, викрав банківську картку, що належать потерпілому ОСОБА_11 а саме платіжну картку № НОМЕР_4 , емітентом якої є «Монобанк» АТ «Універсал Банк», видану на його прізвище та знаходилась в кишені потерпілого ОСОБА_11 .
В подальшому ОСОБА_3 з викраденою вищевказаною банківською карткою залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Отже, картка № НОМЕР_5 , емітентом якої є «Монобанк» АТ « Універсал Банк», яка видана ОСОБА_11 , в силу вимог Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», та ст. 200 КК України - є офіційними документом.
Таким чином, ОСОБА_3 повторно, за попередньою змовою з неповнолітньою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, при цьому спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 5820 гривень 13 копійок.
Крім цього встановлено, що 05.05.2020 приблизно о 23 годині 47 хвилин ОСОБА_3 , маючи єдиний умисел на заволодіння грошовими коштами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, знаходячись в приміщенні магазину «Продукти» ТОВ «АТБ-маркет» за адресою: вул. Некрасова 46 м. Біла Церква Київської області, де шляхом розрахунку за товар платіжною карткою № НОМЕР_4 , емітентом якої є «Монобанк» АТ «Універсал Банк», що належить потерпілому ОСОБА_11 , вчинив крадіжку грошових коштів, загальною сумою 261 гривня 30 копійок.
В подальшому, маючи єдиний умисел на вчинення злочину та заволодіння грошовими коштами, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 прийшов до приміщення магазину «Вілена», що знаходиться по вул. Некрасова 84А м. Біла Церква Київської області, де шляхом розрахунку за товар платіжною карткою № НОМЕР_4 , емітентом якої є «Монобанк» АТ «Універсал Банк», що належить потерпілому ОСОБА_11 , вчинив крадіжку грошових коштів, загальною сумою 94 гривні.
Враховуючи вище викладене, ОСОБА_3 маючи єдиний умисел на заволодіння грошовими коштами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, заволодів грошовими коштами в сумі 355 гривень 30 копійок, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на вище вказану суму.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище; за ч. 1 ст. 304 КК України, за ознаками втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність; та за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками викрадення чужого майна (грабіж) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого; а також за ч. 1 ст. 357 КК України, за ознаками викрадення та привласнення офіційних документів, вчиненого з корисливих мотивів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показань обвинуваченого, який будучи допитаним в порядку ст. 351 КПК України в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 357 КК України, розкаювався та пояснив, що 02.04.2020 приблизно о 21.30 год. він знаходячись біля будинку 5 по вул. Узинська в м. Біла Церква, Київської області, побачив та підійшов до автомобіля Ford Transit 350, державний номерний знак не пам`ятає, де шляхом відкриття передніх пасажирських дверцят, які були не замкнені, проник до салону автомобіля, звідки вчинив крадіжку портативної колонки, двох ноутбуків HP, принтеру Samsung, ліхтарика. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Після чого 04.04.2020 приблизно о 23.30 год. ОСОБА_3 разом, за попередньою змовою із ОСОБА_4 , перебуваючи біля під`їзду № 1, будинку № 10 по вул. Східна в м. Біла Церква, Київської області, підійшли до автомобіля ВАЗ 21011, державний номерний знак не пам`ятає, взявши у ОСОБА_4 розкладний ніж, попрямував до зазначеного транспортного засобу, залишивши ОСОБА_4 стояти на відстані та спостерігати, щоб їх дії залишилися не помітними. Так, ОСОБА_3 підійшовши до багажника транспортного засобу та відкривши його за допомогою розкладного ножа, вчинив крадіжку домкрата та набору інструментів. Після чого ОСОБА_3 відкривши вітрове вікно автомобіля, відкрив пасажирські дверцята, через які проник до салону автомобіля, звідки викрав автомагнітолу, з викраденим разом з ОСОБА_4 зникли з місця вчинення злочину, а майном розпорядилися на власний розсуд.
Крім цього 05.05.2020 приблизно о 23.30 год ОСОБА_3 разом з неповнолітньою особою, перебуваючи біля магазину «Космос`біля будинку № 46 по вул. Леваневського в м. Біла Церква, Київської області, побачили незнайомого чоловіка, як потім стало відомо потерпілого ОСОБА_11 , який рахував гроші, які поклав собі в кишеню. Після чого у ОСОБА_3 виник умисел на відкрите заволодіння майном потерпілого із застосуванням насильства, у зв`язку з чим почав умовляти неповнолітню особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заволодіти майном потерпілого, після згоди неповнолітнього на вчинення злочину, останні перебуваючи біля будинку № 30 по вул. Леваневського в м. Біла Церква, Київської області, ОСОБА_3 залишився спостерігати за навколишньою обстановкою у момент, коли неповнолітня особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження наблизилась до потерпілого та наніс йому один удар кулаком правої руки в область обличчя, від зазначеного удару потерпілий впав і в цей момент неповнолітня особа, заволоділа мобільним телефоном «Ксіомі Про» потерпілого. Після чого ОСОБА_3 підійшовши до потерпілого для відшукання грошових коштів наніс один удар ліктем правої руки в область обличчя від чого потерпілий знов втратив рівновагу та впав, а ОСОБА_3 заволодів банківською карткою потерпілого та з місця вчинення злочину разом з неповнолітньою особою, зникли з місця вчинення злочину, попрямувавши спочатку о 23.47 год 05.05.2020 до магазину «Продукти» ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Некрасова в м. Біла Церква Київської області, а потім до магазина «Вілена», де за придбаний товар ОСОБА_3 розраховувався викраденою карткою потерпілого ОСОБА_11 . Під час судового засідання обвинувачений у вчинених злочинах розкаявся, зазначив, що всі викрадені речі були повернуті потерпілим, після того, як ОСОБА_3 їх видав працівникам поліції. Таким чином матеріальну шкоду потерпілим відшкодував у повному обсязі. Просив суворо не карати, щиро каявся у вчиненому.
Допитаний в порядку ст. 351 КПК України в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, розкаювався та пояснив, що він 04.04.2020 приблизно о 23.30 год. разом з ОСОБА_3 вирішили вчинити крадіжку з автомобіля ВАЗ 21011, державний номерний знак не пам`ятав, який перебував біля під`їзду № 1, будинку № 10 по вул. Східна в м. Біла Церква Київської області, де передав ОСОБА_3 свій розкладний ніж, за допомогою якого останній проник до багажника транспортного засобу, де викрав інструмент та домкрат, а потім через пасажирські двері проник до салону автомобіля, де викрав автомагнітолу. В цей час ОСОБА_4 стояв на відстані та спостерігав, щоб їх дії залишалися не поміченими стороннім особам. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з місця вчинення злочину з викраденим майном зникли. Просив суворо не карати, щиро каявся у вчиненому.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачені просили суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цих злочинів, так як повністю погоджуються з встановленими обставинами.
Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності їх позицій.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу за їх відсутністю.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутністю, від заявленого цивільного позову відмовився.
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілих, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі нормст. 91 того ж Кодексу, а претензій майнового характеру до обвинувачених вони не мають.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують їх особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинувачених, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3ст. 349 КПК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дане кримінальне провадження є об`єднаними у суді відповідно до статей 217, 334 КПК України.
Стороною обвинувачення ОСОБА_3 було висунуто обвинувачення у кожному з об`єднаних проваджень окремо, за ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України та за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 357 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_4 було висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України.
Враховуючи постанову Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 653/3/18, провадження № 51-5932км19 зазначено, що салон та/або багажні відділення автомобілів, можуть бути віднесені за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з їх конструктивних особливостей, наявності пристосувань чи засобів хорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем).
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Норма статті 185 КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна.
Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність.
Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо). Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб (наприклад, ці особи спостерігають за діями винного на певній відстані), але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб. Таємним також визнається викрадення, яке вчинюється у присутності потерпілого або інших осіб, але непомітно для них (наприклад, кишенькова крадіжка).
Таємним викрадення є і у випадку, коли воно вчинюється у присутності потерпілого чи інших осіб, які через свій фізіологічний чи психічний стан (сон, сп`яніння, малолітство, психічне захворювання тощо) не усвідомлюють факту протиправного вилучення майна: не можуть правильно оцінити і розуміти зміст, характер і значення дій винного.
Кваліфікованими видами крадіжки є вчинення її: 1) повторно; 2) за попередньою змовою групою осіб; 3) поєднана з проникненням у житло.
Для з`ясування юридичного критерію «проникнення» слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) у приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
Отже обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.
Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвиконавцями вчинення крадіжки з автомобіля, який належав потерпілому ОСОБА_10 , поєднаної з проникненням у сховище, оскільки обвинувачені діяли з єдиним умислом, спрямованим на заволодіння майном потерпілого.
Фактичні обставини, встановлені судом, свідчать, про ознаки співвиконавства у вчиненому злочині, про узгодженість та взаємообумовленість дій ОСОБА_3 з діями ОСОБА_4 . Обвинувачений ОСОБА_4 , хоча й не вчиняв дій, які безпосередньо були спрямовані на таємне викрадання майна потерпілого, але, будучи об`єднаним єдиним умислом з іншим співвиконавцем крадіжки у потерпілого, виконав частину того обсягу дій, який група вважали необхідним для реалізації спільного умислу, - спостерігав, щоб їх дії залишились непоміченими та надав розкладний ніж для проникнення в автомобіль, тобто забезпечив знаряддям скоєння злочину. Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дії, безпосередньо спрямовані на таємне викрадання чужого майна (крадіжку), а ОСОБА_4 своїми діями полегшував вчинення цієї крадіжки ОСОБА_3 .
Також, у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 разом з неповнолітньою особою, щодо якого матеріали виділені в окреме провадження є співвиконавцями грабежу на потерпілого ОСОБА_11 , оскільки обвинувачений та неповнолітня особа, щодо якого матеріали виділені в окреме провадження, діяли з єдиним умислом, завдаючи удари потерпілому, намагалися своїм кількісним складом, переважити фізичний стан потерпілого та шляхом завдання декількох ударів, позбавити його свідомості, з метою заволодіти майном потерпілого.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, за ч. 1 ст. 304 КК України, оскільки він вчинив втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність, за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаномуіз насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а також за ч. 1 ст. 357 КК України, оскільки він вчинив викрадення та привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.
Також суд погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд, керуючись вимогами статей 65 - 67 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено. При цьому, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною рецидив злочину, оскільки, як роз`яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч. 4 ст. 67 КК України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.
Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме злочини за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, згідно зі ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617- VIII від 22.11.2018) є нетяжкими злочинами; а злочини за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 186 КК України, згідно зі ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617- VIII від 22.11.2018) є тяжкими злочинами; а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, під час притягнення до кримінальної відповідальності за інші злочини проти власності, які перебувають на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, оскільки станом на день винесення даного вироку до суду спрямовано вісім обвинувальних актів відносно ОСОБА_3 , вчинив нові умисні корисливі злочини,тобто ОСОБА_3 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, продовжував вчиняти умисні корисливі злочини, неодружений, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, за місцем останнього навчання характеризувався негативно, що свідчить про відсутність у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Крім цього суд враховує доводи прокурора викладені в судових дебатах щодо призначення покарання у виді позбавлення волі, вчинення трьох епізодів крадіжки, відношення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, який каявся, викрадене майно повернув потерпілим, однак після того, як були внесені відомості в ЄРДР, тобто після втручання правоохоронних органів, що не може бути враховане, як добровільне відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_3 у межах встановлених у санкціях ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 357 КК України, що передбачає відповідальність за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, із визначенням остаточного покарання у порядку ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв зазначені злочини до повного відбування покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 16.03.2018, (який набрав законної сили17.04.2018) згідно з яким ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 69, 75, 76, 104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік. Таким чином ОСОБА_3 необхідно призначити покарання відповідно до вимог ст. 71 ч. 1 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком, а строк відбуття покарання по даному вироку рахувати з часу фактичного затримання.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідати цілям та меті покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, наступне.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є визнання вини.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме злочин за ч. 3 ст. 185 КК України згідно зі ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617- VIII від 22.11.2018) є тяжким злочином; а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, однак на день винесення даного вироку до суду спрямовано чотири обвинувальних актів відносно ОСОБА_4 , які перебувають на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області, неодружений, офіційно не працевлаштований, за місцем останнього навчання характеризується позитивно, утриманців не має, однак має постійне місце проживання та реєстрацію, де мешкає разом з матір`ю ОСОБА_12 , що свідчить про міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; на військовому обліку військовозобов`язаних в Білоцерківському ОМВК не перебуває, а також зважуючи його визнання вини у вчиненому, повернення викраденого майна потерпілому, вчинення ним одного епізоду крадіжки, отже у сукупності з наведеним суд ураховує позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_4 , а також враховуючи позицію прокурора під час судових дебатів, який просив призначити покарання обвинувачену ОСОБА_4 із застосуванням вимог статей 75, 76 КК України.
Отже, системне тлумачення правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої мети як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні ряду покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має урахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Таким чином на підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього ст. 75 КК України.
Так, застосування ст.75 КК України належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ..
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Призначене покарання обвинуваченим перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при його обранні ризиків.
Враховуючи, що ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України був фактично затриманий 06.05.2020 о 14.08 год., відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2020 відносно ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів, який було продовжено на підставі наявних ризиків, викладених при його обранні до 13.08.2020, з урахуванням заявленого клопотання прокурором про продовження до набрання вироком законної сили запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, суд вважає міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу - залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
В строк відбування покарання ОСОБА_3 має бути зарахований строк попереднього ув`язнення, а саме: відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, починаючи з 06.05.2020 до набрання вироком законної сили, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового слідства не обирався.
Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, а саме речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, повертаються власнику, а також знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням суду, а також згідно положень п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме гроші цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Потерпілий ОСОБА_11 подав заяву про залишення цивільного позову до без розгляду.
Отже процесуальні дії суду при поданні цивільним позивачем під час розгляду кримінального провадження заяви про залишення позову без розгляду не врегульовані КПК України.
Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
Відповідно до ст. 9 ч. 6 КПК України у разі, якщо положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Таким чином, положення ЦПК України стосовно повноважень суду залишити позов без розгляду лише в тому випадку, коли заява про залишення позову без розгляду подана до початку розгляду справи, суперечить такій засаді кримінального судочинства, як диспозитивність. Тому суд при вирішенні заяви про залишення позову без розгляду повинен керуватися саме зазначеною засадою.
Суд приходить до висновку, виходячи з такої засади кримінального судочинства, як диспозитивність, що існують підстави для залишення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 без розгляду.
Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі на строк чотирьох років шести місяців;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати не відбуте ним покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 16.03.2018, та остаточне призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання з 06.05.2020.

Зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 06.05.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст. 72 КК України до набрання вироком законної сили.

Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжити до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_4 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди внаслідок вчиненого злочину -залишити без розгляду.

Речові докази, а саме авто магнітолу марки «Pioner», модель DEN-2800MP, набір інструментів, передані на зберігання ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

Принтер - Samsung SCX-4220, портативну колонку синього кольору, ліхтарик BL-T8626, ноутбук HP Inc, модель 3168NGW, 255 GB, ноутбук HP Inc, 3165NGW, 250 G5, передані на зберігання ОСОБА_9 ,після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

Металевий предмет за зовнішніми ознаками схожий на ніж, який зберігається у камері зберігання речових доказів у Білоцерківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1