Провадження № 1-кп/537/191/2020
Справа № 537/2182/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2020 р. Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м.Кременчуці обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.187 ч.2, ст.263ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
30.06.2020 року до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.187 ч.2, ст.263ч.1 КК України.
На виконання вимог частини 3 статті 331 КПК України судом на розгляд учасників кримінального провадження було винесено питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки термін його перебування під вартою спливає 19.09.2020 року та судове провадження не буде завершене до його спливу.
В судовому засіданні прокурор висловив свою думку щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого та наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України:
- Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки в разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк десяти років, обвинувачений може ухилитися від його відбуття. Також у ОСОБА_4 відсутні стійкі соціальні зв`язки, він офіційно не працевлаштований;
- Впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки під час досудового розслідування ряд осіб надали показання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , тому у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, обвинувачений може перешкодити встановленню об`єктивної істини у справі;
- Вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі у вчиненні злочинів проти власності (ч.1 ст. 185 КК України), а 30.05.2018 до Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області направлено обвинувальний акт, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів проти волі особи із застосуванням насильства передбаченого (ч.2 ст. 146 КК України), злочині проти власності із застосуванням насильства (ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України) та злочинні про ти безпеки руху та експлуатації транспорту із застосуванням насильства (ч. 2 ст. 289 КК України).
17.04.2018 Автозаводським районним судом м. Кременчук Полтавської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено суму застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 88100 грн., в результаті чого ОСОБА_4 , був випущений під заставу та незважаючи на це вчинив новий злочин передбачений ч.2 ст. 187 КК України. Інкриміноване вчинив під час дії запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , просили обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 більш м*який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт з застосуванням технічних засобів контролю.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 заперечують проти продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та вважають за можливим застосувати цілодобовий домашній арешт з застосуванням технічних засобів контролю.
Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження:
- 07.02.2020 слідчим суддею Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000209 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 05.04.2020р.
- 03.04.2020 слідчим суддею Октябрського райсуду м. Полтави підозрюваному ОСОБА_4 продовжено строк досудового запобіжного заходу вигляді тримання під вартою до 04.06.2020р.
- Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 01.07.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 29.08.2020 року
- Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 22.07.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 19.09.2020 року
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року встановлено, що відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали чи можливо належним чином продовжити застосування на стадії досудового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства, не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції (п.74).
Застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а саме: особистого зобов`язання, особистої поруки, застави та домашнього арешту, у даному випадку недоцільно із наступних причин:
-особисте зобов`язання - не можливо застосувати тому, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків та через необхідність дотримання принципів співрозмірності між тяжкістю злочину та м`яким характером цього запобіжного заходу;
-особиста порука - на адресу слідчого відділу та прокуратури не надходили для розгляду письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_4 ;
-застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від ОСОБА_4 , рідних або інших осіб. Також, інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинено із застосуванням насильства;
- домашній арешт - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та нових злочинів.
Крім того, ОСОБА_4 перебуваючи на волі зможе контактувати із свідками, а також із потерпілим по вказаному кримінальному правопорушенні та також може почати на них впливати, з метою зміни або відмови їх давати показання.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним злочину, який в аспекті кримінально-правової кваліфікації відноситься до категорії тяжких.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не одружений, не має утриманців, тобто міцні соціальні зв`язки у нього відсутні. Викладене дає підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Стан здоров`я ОСОБА_4 та вік не перешкоджають обранню запобіжного заходу стосовно нього у вигляді тримання під вартою.
Під час продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу суддею враховувались ряд факторів та обставин ризиків, наявність яких на даний час не зменшилась.
Щодо доводів захисника про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, спростовують доводи захисту про зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, а також те, що всі докази по справі, з об`єктивних причин, судом ще не досліджено, всіх свідків сторони обвинувачення в судовому засіданні не допитано, обставини, що стали підставою для застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, то суд приходить до висновку, щодо доцільності продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331, 371, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 діб , тобто до 09.11.2020 року до 24.00 год. включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому та учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги, яка подається через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області.
Повний текст ухвали суду виготовлений та оголошений 11 вересня 2020 року о 13.30 год.

Суддя: ОСОБА_1