ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7789/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/927/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою суду в задоволенні даного клопотання засудженого відмовлено. Прийняте рішення суд вмотивував тим, що засуджений час відбуття покарання має лише два заохочення, до праці ставиться посередньо, підтвердження сумлінної поведінки суду не надано, комісією установи було відмовлено у застосуванні до засудженого ст.ст. 82, 100, 101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення. Дійшов висновку про передчасність клопотання засудженого.
ОСОБА_7 , не погоджуючись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року, постановити нову, якою задовольнити клопотання про застосування ст. 81 КК України і звільнити умовно-достроково від відбування покарання. В апеляційній скарзі засуджений посилається на те, що суд не вивчав матеріали справи. Вказує, що адміністрації установи виконання покарань через 6 місяців, вивчивши засудженого може надавати йому характеристику. Комісія установи відмовила в застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України, ст. 82 КК України 24.04.2019 року, а в установу він прибув 04.04.2019 року, тобто за 20 днів перебування в установі виконання покарань він не був вивчений адміністрацією. Вважає, що суд був упередженим, в судовому рішенні наявні суперечності. Суд проігнорував необхідність у проведенні хірургічного втручання. В матеріалах достатньо фактів, які підтверджують виправлення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 19.11.2018 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2018 року та остаточно призначено 3 роки 2 місяці позбавлення волі. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 06.02.2019 року вирок змінено, ОСОБА_7 вважати засудженим за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2018 року достаточно призначено покарання у виді - 3 роки 2 місяці позбавлення волі.
Початок строку 06.07.2017 року. Кінець строку 06.09.2020 року. З характеристики засудженого вбачається, що з 02.04.2019 року останній відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія № 100», до промислової зони установи працевлаштований у цех №2 на дільницю виготовлення крісла, до виконання робіт ставиться з відповідальністю та сумлінно. Під час відбування покарання характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягався, стягнень не має. За виконання покладених обов`язків держання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався двічі, а саме 15.07.2019 та 15.10.2019 року оголошено подяку. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення персоналом установи. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, охайний зовнішній вигляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Підтримує зв`язки з матір`ю та батьком шляхом листування та телефонних розмов, отримання посилки та передачі. За виконавчими листами відшкодовано позов на суму 2027 грн. З ініціативи засудженого достроково погашено позов на суму 1272 грн.
Відповідно до вимог ч.1.ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

З вищевказаних роз`яснень які містяться в постанові Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час
судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти собливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання. При вирішенні питання щодо можливості застосування до особи ст. 81 КК України слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення. Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого, оскільки поряд з наявністю позитивних відомостей щодо особи засудженого, зазначених у характеристиці, встановлено, що ОСОБА_8 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів. Зокрема, був засуджений вироком від 19.12.2007 року за ч. 2 ст. 186 КК України, 13.02.2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України, 07.03.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, 19.11.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України. Крім того, ОСОБА_8 , відбуваючи покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.02.2009 року, був умовно-достроково звільнений 03.07.2012 року на невідбутий термін 1 рік 3 місяці 18 днів. Однак, як вбачається з матеріалів справи, після того не став на шлях виправлення та вчиняв корисливі кримінальні правопорушення, за які був засуджений.
Питання умовно - дострокового звільнення від покарання є передчасними та невиправданими з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції. З цього приводу колегія суддів керується вимогами ч.2 ст. 50 КК України, про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Наявність позитивної характеристики з місця відбування покарання та посилання ОСОБА_8 на необхідність проведення хірургічного втручання не є безумовною підставою для застосування до засудженої особи ст. 81 КК України.
Ухвала суду є вмотивованою та підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 539 КПК України,колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: