Справа № 348/1812/19
Провадження № 11-кп/4808/288/20
Категорія ст. 186 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000589 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2020 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 186 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красносілка Комінтернівського району Одеської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , працюючого по тимчасових заробітках, неодруженого, громадянина України, раніше неодноразово судимого ,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок Богородчанського районного суду від 28.04.2020 року незаконним та необґрунтованим, який підлягає зміні правової кваліфікації та застосування щодо обвинуваченого більш м`якого покарання. Зазначає, що його підзахисний не згідний з кваліфікацією його дій за ст. 186 ч.2 КК України і вважає, що судом допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_8 заперечував щодо відкритого викрадення, поєднаного з насильства, мобільного телефону гр. ОСОБА_10 , який знаходився у користуванні гр. ОСОБА_11 23.07.2020 року. Крім цього, щодо обставин вчинення злочину за ст. 185 ч.3 КК України, обвинувачений пояснив, що не здійснював проникнення для зберігання речей покупців у супермаркеті «Наш край», адже він сам в цей день 31.07.2019 року використовував скриньку для зберігання своїх речей і коли їх забирав, переплутав номер скриньки і відчинив іншу. Жодного умислу на проникнення в сховище і викрадення речей ОСОБА_12 у нього не було.

Просить змінити вирок Богородчанського районного суду від 28.04.2020 року щодо ОСОБА_8 через зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосувати ст. 185 ч.2 КК України та призначити більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вважає вирок від 28.04.2020 року незаконним та необґрунтованим, який підлягає скасуванню та закриттю кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінально процесуального закону. Зазначає, що він не визнає своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, оскільки не виривав із рук ніякого телефону, а просто його взяв і вийшов із будинку, скориставшись тим, що свідок ОСОБА_11 вийшла в другу кімнату.

Крім цього, щодо обставин вчинення злочину за ст. 185 ч.3 КК України, обвинувачений пояснив, що не здійснював проникнення для зберігання речей покупців у супермаркеті «Наш край», адже він сам в цей день 31.07.2019 року використовував скриньку для зберігання своїх речей і коли їх забирав, переплутав номер скриньки і відчинив іншу.

Просить вирок Богородчанського районного суд від 28.04.2020 року скасувати та перекваліфікувати його дії за ст.185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України на ст. 185 ч.2 КК України.

Вироком Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 28 квітня 2020 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч.2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч.3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

До вступу вироку в законну силу обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання за вироком вказано рахувати з 17 год. 55 хв. 12 вересня 2019 року, з часу фактичного затримання ОСОБА_8 у іншому кримінальному провадженні №0000673, починаючи з 17 год. 55 хв. 12 вересня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII від 18 травня 2017 року.

Зараховано у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 26 липня 2019 року по 29 липня 2019 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна повторно та таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення у сховище, повторно, за наступних обставин.

23 липня 2019 року близько 16 год. ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні будинку в АДРЕСА_3 , розпивав алкогольні напої. Побачивши мобільний телефон марки «DOOGEE» модель «Х5 Мах», що належить ОСОБА_10 та знаходився в тимчасовому користуванні у руках ОСОБА_11 , у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_11 після чого, ігноруючи її волю, своєю рукою, без застосування насильства, шляхом ривка, відкрито викрав мобільний телефон, який вона тримала в руках, а саме: марки «DOOGEE» модель «X5 Мах» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №1435/19-28 від 23 серпня 2019 року становить 1083 грн., з чохлом із шкірозамінника типу «книжка», середньо ринковою вартістю 100 грн., з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», середньо ринковою вартістю 35 грн., що належать потерпілому ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 1218 грн. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 31 липня 2019 року приблизно об 11 год. обвинувачений ОСОБА_8 зайшов у приміщення супермаркету «Наш край», який розташований за адресою: вул. Княгині Ольги, 3, м. Надвірна, Івано-Франківської області. Підійшовши до камер зберігання супермаркету «Наш край» він залишив свої речі, а саме: пакет із одягом, в камері зберігання № 5 та закрив її на ключ, який забрав із собою та вийшов із приміщення супермаркету «Наш край» на вулицю, у своїх справах. Приблизно о 11 год. 30 хв. цього ж дня він повернувся до приміщення супермаркету «Наш край», підійшов до камери зберігання, де залишив свої речі та відчинив ключем від комірки № 5 камеру зберігання № 10, зрозумівши при цьому, що відчинив сусідню камеру зберігання, в якій знаходились чужі речі. В цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у сховище, із корисливих мотивів, оскільки доступ до камери схову є лише у особи, яка тимчасово залишила на зберігання свої матеріальні цінності та дана камера схову обладнана засобом охорони, а саме замком.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у сховище, із корисливих мотивів, повторно, ОСОБА_8 , перебуваючи біля камер схову речей у приміщенні супермаркету «Наш край», проник до камери зберігання № 10 та взяв звідти полімерний пакет із особистими речами, що належать ОСОБА_12 ,чим спричинив їй майнову шкоду на загальну суму 369 грн. В подальшому ОСОБА_8 зник з місця вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченому ОСОБА_8 пам`ятка про його права і обов`язки, чи зрозуміло йому їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України на ст. 185 ч.2 КК України ;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а саме неправильно кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України, оскільки він не вчиняв відкрите викрадення майна, поєднаного з насильством, так як ОСОБА_11 не бачила, як він забрав телефон, що належить потерпілому ОСОБА_10 , оскільки перебувала в іншій кімнаті. Крім цього, щодо іншого злочину то у обвинуваченого не було жодного умислу на проникнення в сховище і викрадення речей ОСОБА_12 , адже він сам 31.07.2019 року використовував в супермаркеті «Наш край» скриньку для зберігання своїх речей і коли їх забирав, переплутав номер скриньки і відчинив іншу, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,р., ОСОБА_16 , протоколи огляду місця події та фототаблиці до них від 27.07.2019 року (а.п. 151-155) та від 31.07.2019 року (а.п. 179-182), протоколи огляду предмету, постанови про визнання речовими доказами від 27.07.2019 року та від 29.07.2019 року( а.п. 157-160), протоколи огляду предмету, та постанову про визнання речовими доказами від 01.08.2019 року (а.п. 184-194), протокол огляду та постанову про визнання речовими доказами від 31.07.2019 року (а.с. 195-202), висновки експертів №1435/19-28 від 23 серпня 2019 року та № 1500/1509-1511/19-28 (а.п. 207-213, 216-234).

Також судом першої інстанції був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, який визнав в судовому засіданні свою вину у вчиненні даних кримінальних правопорушень, однак даючи показання зазначав, що не пригадує всіх обставин, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Проте, як вбачається з поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , він не визнає своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України та вважає, що його дії слід перекваліфікувати на ст. 185 ч.2 КК України, оскільки він не виривав із рук ОСОБА_11 ніякого телефону, а просто його взяв і вийшов із будинку, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає. Крім цього, щодо обставин вчинення злочину за ст. 185 ч.3 КК України, обвинувачений пояснив, що не здійснював проникнення для зберігання речей покупців у супермаркеті «Наш край», адже він сам в цей день 31.07.2019 року використовував скриньку для зберігання своїх речей і коли їх забирав, переплутав номер скриньки і відчинив іншу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надана правильна оцінка показам обвинуваченого, потерпілих, свідків та досліджених матеріалів кримінального провадження, які доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України а наведенні доводи в поданих апеляційних скаргах слід вважати неправдивими.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про вчинення ОСОБА_8 зазначених злочинів та правильно кваліфікував його дії за ст. 186 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України.

Отже, враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_17 на ст. 185 ч.2 КК України з мотивів наведених в апеляційній скарзі захисника.

Окрім цього слід зазначити, що призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, а саме те, що він по місцю проживання характеризується задовільно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває, раніше неодноразово судимий та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції визнано визнання вини, щире каяття, повернення викрадених речей. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Богородчанського районного суду від 28 квітня 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 залишити - без задоволення, а вирок Богородчанського районного суду Івано Франківської області від 28 квітня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, ст. 186 ч.2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5