Справа № 755/4748/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001488 від 03.02.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бежів Черняхівського району, Житомирської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,
з участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 03.02.2017 року приблизно о 06-00 год. ОСОБА_3 , перебував поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до житла, що знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, ОСОБА_3 , використовуючи заздалегідь заготовлений інструмент, а саме металевий лом, віджав металопластиковий профіль вхідних дверей будинку, після чого відчинив двері та проник всередину першого поверху вказаного будинку. ОСОБА_3 , перебуваючи на першому поверсі приміщення будинку, на поличці тумби, яка розташована на кухні вказаного будинку, помітив ювелірні вироби, що належать потерпілій ОСОБА_5 , а саме обручку, вагою 5,5 г, вартістю 4400 грн., обручку, з цирконієвими камінцями, вартістю 3500 грн. Маючи умисел на крадіжку вказаних вище ювелірних виробів, ОСОБА_3 дістав вказані ювелірні вироби та з метою таємного викрадення помістив їх до правої задньої кишені штанів, в які на той момент був одягнений.
Проте, ОСОБА_3 не виконав усі дії, які вважав за необхідні для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками Управління патрульної служби.
Загальна вартість майна, яке намагався викрасти ОСОБА_3 становить 7900 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК визнав у повному обсязі. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде, у майбутньому має намір стати на шлях виправлення.
Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаний з проникненням в житло, вчинений повторно, тобто особа, не виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчила злочин з причин, які не залежали від її волі та кваліфікує його дій за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває; раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Визначаючи вид покарання обвинуваченому за вчинені правопорушення, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, вважає за доцільне застосувати покарання у виді позбавлення волі, яка буде необхідною для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень). При цьому визначаючи розмір покарання з урахуванням особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити покарання найближче до мінімального розміру покарання передбаченого санкцією відповідних статей Кримінального Кодексу.
Відповідно до ст. 71 КК України до покарання за даним вироком підлягає частковому приєднанню невідбута частина покарання за вироком Київського Апеляційного суду від 24.09.2020 року, яким ОСОБА_3 було засуджено до 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 залишити без змін тримання під вартою.
Судові витрати у кримінальному провадженні стягнути з обвинуваченого.
Цивільний позов не заявлено.
Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК, ст. 71 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського Апеляційного суду від 24.09.2020 року, остаточно призначивши покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання 4 роки 2 місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання відраховувати з 03.02.2017 року.
Запобіжний захід засудженому залишити без змін тримання під вартою.
Судові витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи в сумі 880 грн. 40 коп. стягнути з засудженого на користь держави.
Речові докази у кримінальному проваджені, а саме: дві золоті каблучки залишити у власності ОСОБА_5 ; металеву арматуру у вигляді гачка , металеву саморобну стамеску з металевою ручкою сірого кольору довжиною 25 см. що передані до камери схову Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя