ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/538/20 Справа № 705/3797/19 Категорія: ч. 5 ст. 72 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

представника ВК №92 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із клопотанням про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015 № 838) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та просив зарахувати в строк покарання періоди попереднього ув`язнення за вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 20.02.2017 року, та час перебування в СІЗО під час відбування покарання для участі у касаційному розгляді з 10.02.2019 року по 04.04.2019 року.

10.12.2019 року засуджений ОСОБА_7 подав доповнення до клопотання та просив зарахувати строк попереднього ув`язнення за вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 05.11.2012 року в строк покарання за наявності декількох вироків у відповідності до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року №838 у сукупності із раніше заявленими вимогами у клопотанні без зміни їх змісту.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_7 уточнив клопотання та просив зарахувати йому у строк покарання з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, період попереднього ув`язнення з 06.08.2012 року по 11.03.2013 року за вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 05.11.2012 року, та з 10.02.2019 року по 04.04.2019 року, тобто той період, коли він перебував в СІЗО на час розгляду справи судом касаційної інстанції.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.05.2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та зарахувати у строк покарання період попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року №838-VІІІ.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив її задовольнити.

Прокурор вказав, що апеляційну скаргу засудженого необхідно залишити без задоволення.

Представник колонії поклався на розсуду суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (із змінами внесеними Законом України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17, провадження № 13-31 кс18, від 29 серпня 2018 року, де Верховним Судом у п. 105 рішення зазначено таке: «Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної, дії кримінального закону в часі».

Відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Попереднім ув`язненням у розумінні ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Колегія суддів вбачає, що зазначених вище вимог закону місцевий суд дотримався.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.09.2016 року засуджений за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1,2,4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2012 року, та остаточно призначено засудженому ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався. Визначено, що початок строку відбування покарання засудженому слід рахувати з моменту його взяття під варту. Зараховано в час відбуття покарання тримання під вартою обвинуваченого за період з 30.04.2016 року по 02.05.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення - за 2 дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20.02.2017 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.09.2016 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

28.03.2017 року ОСОБА_7 почав відбувати покарання у виді позбавлення волі за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.09.2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2017 року ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20.02.2017 року скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції. Одночасно відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою до 60 діб, так як обвинуваченому, згідно матеріалів провадження, цей запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирався. Вирішено звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.

23.10.2017 року ОСОБА_7 був звільнений з установи виконання покарань на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 19.10.2017 року.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 15.01.2018 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29.09.2016 року відносно ОСОБА_7 скасовано у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання. ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 05.11.2012 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30.04.2016 року по 02.05.2016 року. Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком суду першої інстанції з 28.03.2017 року по 23.10.2017 року. Виключено з мотивувальної частини вироку суду пом`якшуючу обставину - відшкодування шкоди. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваною у вчиненні злочину, ОСОБА_7 затриманий 15.02.2018 року на підставі вироку Прилуцького міськрайонного суду від 29.09.2016 року, яким його засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2019 року переведено засудженого ОСОБА_7 , 1986 року народження, з Державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№92)» до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» для участі в касаційному розгляді.

Постановою Верховного Суду від 04.04.2019 року вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 15.01.2018 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишено без змін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 стосовно обох указаних ним у його клопотанні та апеляційній скарзі часових періодів, оскільки, як вірно указав місцевий суд, перший з цих періодів відноситься до іншого кримінального провадження й може бути за наявності відповідних підстав зарахований в його межах, а другий період стосується часу перебування засудженого в умовах СІЗО в період касаційного перегляду його справи та не може розглядатися як попереднє ув`язнення, й, відповідно, не може перераховуватися за указаним вище пільговим принципом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про перерахунок строку попереднього ув`язнення, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :