КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
11-кп/824/1423/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 21.12.2019
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області, Барського району, с. Шевченково, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2013 за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 13.05.2016 року зі Стрижавської ВК № 81 по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волістроком на 4 роки. Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишено без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили; строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 22 грудня 2018 року, тобто з моменту його затримання. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 22.12.2018 близько 23:10 год., перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , застосувавши фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 : наніс удар по ззаду у голову, внаслідок чого потерпіла впала на землю, та декілька ударів руками і ногами у різні частини тіла, подолавши у такий спосіб опір потерпілої, ОСОБА_8 повторно відкрито викрав з рук потерпілої шляхом ривка жіночу сумку марки Celiya, в якій знаходився мобільний телефон марки Iphone 7, грошові кошти в сумі 474 грн. та інше майно, яке матеріальної цінності для потерпілої не представляє, всього майна на загальну суму 16 474 грн. Утримуючи сумку в руках, ОСОБА_8 почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення.

При цьому не маючи реальної можливості розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, тікаючи з місця події, викинув викрадену сумку з речами, потерпілої ОСОБА_9 , однак його злочинні дії помітили особи, які знаходились поряд та зреагували на крик потерпілої про допомогу, і затримали його неподалік місця злочину.
Отже, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 21.12.2019 та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вважає, що суд першої інстанції помилково кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки ОСОБА_8 не мав умислу на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 ; судом залишено поза увагою, що предмети, які належали потерпілій, під час затримання ОСОБА_8 не вилучалися; під час огляду місця події 23.12.2018 сумка, в якій знаходився мобільний телефон та інші речі, вилучені саме у потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів уважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідност. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Так, із показань потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що 22 грудня 2018 року близько 23:10 год., перебуваючи біля парадного входу до будинку АДРЕСА_3 , відчула сильний удар від чого впала на землю, та їй здалося, що вона втратила свідомість; обвинувачений ОСОБА_8 почав її бити ногами і руками в основному по голові, а вона стала кричати і кликати на допомогу; в цей час обвинувачений вирвав у неї сумку, в якій знаходився телефон «Айфон 7», вартістю 15 000 грн., грошові кошти у сумі 474 грн., інше майно, яке не має цінності, та намагався втекти, але перехожі наздогнали його та повернули викрадене майно.
В наслідок дій обвинуваченого вона отримала розтягнення на руці та вивихнуту щелепу.
Зазначені показання потерпілої, які судом першої інстанції обґрунтовано покладені в основу свого висновку, у колегії суддів не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки вони узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 очевидця події, який відреагував на крики про допомогу, бачив, як ОСОБА_8 завдаючи удари потерпілій, кидаючи її зі сторони в сторону, вирвав у неї сумку; з його наближенням ОСОБА_8 став тікати; після затримання сумки в руках ОСОБА_8 не було він її, тікаючи, викинув; після чого викликав працівників поліції, та об`єктивно підтверджується доказами, дослідженими судом та наведеними у вироку, зокрема: даними протоколу огляду місця події від 23.12.2018 про те, що на ділянці місцевості за адресою: м. Київ, вул. Туманяна, знаходилася ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 в руках тримала жіночу сумочку червоного кольору та повідомила, що 22.12.2018, близько 23:30 год. поверталася додому, проходила повз 1-й під`їзд будинку АДРЕСА_3 , а невідомий підбіг по ззаду, наніс удар в обличчя та намагався вирвати у неї з рук її сумку (т. 1 а.п. 141-146); даними протоколом огляду предметів від 26.12.2018 про те, що у приміщенні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві оглянуті речі, зі слів потерпілої, належать їй.(т. 1 а.п. 133-140); даними протоколу огляду предметів від 14.01.2019 про те, що у приміщенні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві оглянуті речі, а саме: компакт-диск CD-R із записом відео з камер спостереження, встановлених за адресою: м. Київ, вул. Туманяна, 1-А (т. 1 а.п. 127-128); даними постанови про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні від 26.12.2018 (т. 1 а.п. 125-126, 131); даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.12.2018 року, з якого вбачається, що 22.12.2018 року о 23:30 год. затримано ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 112-114);
Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що він відмовився доводити злочин до кінця, оскільки при бажанні, мав змогу завершити злочин, зокрема «вирубити» потерпілу і заволодіти її майном.
На переконання колегії суддів, викладена позиція обвинуваченого є неспроможною з огляду на досліджені судом докази, які у повній мірі доводять правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 саме за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.
Зокрема саме дії свідка ОСОБА_10 , який зреагував на крик потерпілої, прийшов їй на допомогу, переслідував тікаючого ОСОБА_8 і фактично його затримав, унеможливили доведення злочину до кінця ОСОБА_8 .

Доводи захисника про те, що у ОСОБА_8 сумку потерпілої не вилучали, а відтак відсутні докази вчинення ним злочину щодо потерпілої, є неспроможними, оскільки свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях вказує, що ОСОБА_8 тікав із сумкою в руках, яку потім викинув.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали би прийняття законного та обґрунтованого рішення, не встановлено; порушення, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не впливають на доведеність винності ОСОБА_8 , кваліфікацію його дій та призначення йому покарання.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21.12.2019 щодо ОСОБА_8 , - без зміни.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4