Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

представника власника тимчасово вилученого майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_9 , прокурора Луцької місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучене 04.12.2020 року в ході проведення обшуку гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке орендує ОСОБА_11 , а саме на: двигун до автомобіля марки «Рендж Ровер» № НОМЕР_1 ; номерні знаки НОМЕР_2 ; комплект коліс до автомобіля марки "Порше"; двигун із номером кузова № НОМЕР_3 марки «Honda CRV»; коробку передач із № НОМЕР_4 ; коробку передач із №М23ТR2 FAFWB20S26213PE5BC; двигун від авто «Mazda» № НОМЕР_5 ; коробку передач із №М27ТD6 FBFWLV0H00460PS8VA; коробку передач із №М25ТN0 FACW310F07181P5AХВ; двигун від авто "Мазда МХ5" із № НОМЕР_6 ; двигун із № НОМЕР_7 ; коробку передач №2A08H108624-041; капоти у кількості 10 шт. різних кольорів; бампер передній до автомобіля "КІА"; стойки до автомобілів у кількості 6шт. без маркувальних позначень; криши до авто у кількості 2 шт.; вихлопні труби; деталі до автомобілів та двигунів внутрішнього згорання; колеса в кількості 1 шт.; кришу багажника до автомобіля.
У поданому клопотанні прокурор зазначає про достатність обгрунтованих підстав вважати, що вищеназване тимчасово вилучене майно може бути доказом вчинення злочину, передбаченого ст.198 КК України, зберегло на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому необхідно вжити заходів до його збереження шляхом накладення на нього арешту.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2020 року вказане клопотання задоволено частково.
Накладено арешт шляхом заборони користування та розпорядження на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на: двигун до автомобіля марки «Рендж Ровер» № НОМЕР_1 ; номерні знаки НОМЕР_2 ; двигун із номером кузова № НОМЕР_3 марки «Honda CRV»; двигун від авто «Mazda» № НОМЕР_5 ; двигун із № НОМЕР_7 ; коробку передач №2A08H108624-041; капоти у кількості 10 шт. різних кольорів; стойки до автомобілів у кількості 6шт. без маркувальних позначень; криши до авто у кількості 2 шт.; вихлопні труби; деталі до автомобілів та двигунів внутрішнього згорання.
Водночас, у накладенні арешту на інше тимчасово вилучене майно, - відмовлено.
Накладаючи арешт на вищевказане майно слідчий суддя вказав, що прокурором доведено наявність підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0003267 від 03.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ст.167 КПК України.
Відмовляючи у накладенні на іншу частину майна, слідчий суддя вказав про те, що оскільки представником власника майна було надано документи щодо його придбання, а тому і відсутні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, - якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно. Вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки постановлена з порушенням кримінального процесуального закону. Зазначає, що клопотання прокурором подано до суду з порушенням строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, а тому слідчий суддя повинен був його повернути прокурору. Крім того, зазначає, що прокурором не доведено обставин того, що майно на яке він просить накласти арешт, здобуто злочинним шляхом та зберегло на собі сліди злочину. Також прокурором не надано доказів про те, що відносно майна, на яке накладено арешт, проводяться будь-які слідчі дії у зв`язку із встановленням чи перевіркою обставин вчинення злочину щодо якого здійснюється досудове розслідування. Підозра в рамках кримінального провадження №0003267 нікому не оголошена. Вважає, що матеріали провадження не містять доказів, які б давали підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання його речовим доказом.

Прокурор в апеляційній скарзі вважає оскаржуване судове рішення незаконним в частині відмови клопотання, оскільки слідчим суддею допущено порушення норм кримінального процесуального права. Слідчий суддя задовольнивши клопотання про арешт частково, не обґрунтував підстави такого рішення. В ході досудового розслідування встановлено, що деталі до автомобілів "Randg Rover" та "Honda СR-V" можуть бути здобуті злочинним шляхом, оскільки ці транспортні засоби з 2019 року перебувають у розшуку за базою "Гарпун". А тому, є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути одержане злочинним шляхом, а відтак і доказом вчинення злочину, передбаченого ст.198 КК України, зберегло на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є предметом злочину. Вказане майно відповідає критеріям, передбаченим у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів підлягає арешту. Посилаючись на дані обставини, просить ухвалу слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання про арешт майна скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційних скарг, представника власника тимчасово вилученого майна, який підтримав апеляцію сторони захисту у повному обсязі та заперечив апеляцію прокурора, прокурора та слідчого, які підтримали свою скаргу та заперечили скаргу сторони захисту, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого прокурором клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про часткове його задоволення.

З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження 03.12.2020 року внесеного до ЄРДР під №0003267 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.
Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугувало повідомлення фізичної особи про те, що невстановлені особи в гаражних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , зберігають майно, яке здобуто завідомо злочинним шляхом, а саме частини та деталі до автомобіля марки "Рендж Ровер", д.н.з. НОМЕР_8 , який 20.03.2019 року був викрадений у Києві.
04 грудня 2020 року в ході проведення санкціонованого судовим рішенням обшуку в гаражному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та тимчасово вилучено наступне майно: двигун до автомобіля марки «Рендж Ровер» № НОМЕР_1 ; номерні знаки НОМЕР_2 ; комплект коліс до автомобіля марки "Порше"; двигун із номером кузова № НОМЕР_3 марки «Honda CRV»; коробка передач із № НОМЕР_4 ; коробка передач із №М23ТR2 FAFWB20S26213PE5BC; двигун від авто «Mazda» № НОМЕР_5 ; коробка передач із №М27ТD6 FBFWLV0H00460PS8VA; коробка передач із №М25ТN0 FACW310F07181P5AХВ; двигун від авто "Мазда МХ5" із № НОМЕР_6 ; двигун із № НОМЕР_7 ; коробку передач №2A08H108624-041; капоти у кількості 10 шт. різних кольорів; бампер передній до автомобіля "КІА"; стойки до автомобілів у кількості 6шт. без маркувальних позначень; криши до авто у кількості 2 шт.; вихлопні труби; деталі до автомобілів та двигунів внутрішнього згорання; колесо в кількості 1 шт.; криша багажника до автомобіля.
Постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 від 04.12.2020 року вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003267.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту, прокурор у своєму клопотанні та в ході його розгляду вказував про те, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.ст.98, ч.2 ст.167 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просив накласти арешт на майно.
Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що частина майна, на яке прокурор просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, зокрема: двигун до автомобіля марки «Рендж Ровер» № НОМЕР_1 ; номерні знаки НОМЕР_2 ; двигун із номером кузова № НОМЕР_3 марки «Honda CRV»; двигун від авто «Mazda» № НОМЕР_5 ; двигун із № НОМЕР_7 ; коробка передач №2A08H108624-041; капоти у кількості 10 шт. різних кольорів; стойки до автомобілів у кількості 6шт. без маркувальних позначень; криши до авто у кількості 2 шт.; вихлопні труби; деталі до автомобілів та двигунів внутрішнього згорання, дійсно можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003267, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.
Водночас, матеріали клопотання не містять доказів, а прокурор в ході його розгляду не навів достатніх обґрунтувань та не надав належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що частина тимчасово вилученого майна, а саме: комплект коліс до автомобіля марки "Порше"; коробка передач із №М25ТN3 F6FWHC0K15455PYARC; коробка передач із №М23ТR2 FAFWB20S26213PE5BC; коробка передач із №М27ТD6 FBFWLV0H00460PS8VA; коробка передач із №М25ТN0 FACW310F07181P5AХВ; двигун від авто "Мазда МХ5" із № НОМЕР_6 ; двигун із № НОМЕР_7 ; бампер передній до автомобіля "КІА"; колеса в кількості 1 шт.; криша багажника до автомобіля, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України у вказаному кримінальному провадженні, окрім як визнання цього майна речовим доказом постановою слідчого, та підозр, які фактично нічим не підтверджені. При цьому, в ході розгляду клопотання представником власника тимчасово вилученого майна були надані відповідні документи щодо придбання цього майна.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є цілком законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, як того просять апелянти в своїх апеляційних скаргах - немає.
Доводи власника майна як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення на те, що слідчий суддя повинен був повернути клопотання прокурору у зв`язку з його поданням до суду із порушенням строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України на увагу суду не заслуговують, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, клопотання прокурора поверталось прокурору для усунення недоліків, і після цього було подано до суду в порядку, передбаченому ч.3 ст.173 КПК України.
Усі інші доводи сторони захисту, а також прокурора, які викладені в апеляційних скаргах кожного окремо щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду також не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційних скаргах як сторони захисту так і сторони обвинувачення.

Таким чином, апеляційні скарги власника тимчасово вилученого майна та прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_9 , та прокурора Луцької місцевої прокуратури, залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2020 року, в рамках кримінального провадження №0003267 від 03.12.2020 року, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді