КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

27 січня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000896 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 07.09.2020 року в період часу з 11.40 год. до 12.35 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у торгівельній залі магазину «Сільпо» №8 ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що розташований на 1 - му поверсі ТРЦ «Аркадія», що за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 154, переслідуючи корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, вирішив таємно викрасти чуже майно.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 перебуваючи у торгівельній залі вказаного вище магазину, діючи умисно, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та не завадить йому у вчиненні крадіжки взяв з холодильної камери з надписом «Монако» вказаного магазину чуже майно, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», а саме ікру Кети с/м 250 г. в кількості 1 шт., вартість якої складає 582,50 грн. без ПДВ, 699, 00 грн. з ПДВ, яку заховав до власної барсетки коричневого кольору, що мав при собі.

Після чого, діючи умисно, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, утримуючи при собі, таємно викрадене чуже майно, що належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення та пройшовши через касову зону з викраденим майном ОСОБА_6 направився до виходу з магазину, але довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони магазину, завдавши ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», матеріальну шкоду на суму 582,50 без ПДВ та 699,00 з ПДВ.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити ухвалу, якою вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт зазначає, на те, що суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 , який є пенсіонером, положення ст. 61 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, вважає за можливе, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального проступку, вік обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, щире каяття, призначити останньому найменш суворий вид покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала змінену апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратурита просила її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Київської міської прокуратуриОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України.

Порушень при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно положень ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої Першим заступником керівника Київської міської прокуратуриапеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням обставин вчинення кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, не працює (пенсіонер), має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується посередньо, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

При цьому, суд першої інстанції хоча і не мотивував, проте фактично дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, а тому прийняв рішення про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік та поклавши на нього обовязки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури, колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для зміни чи скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, з огляду на таке.
По-перше, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки відповідно до положень, передбачених ч. 3 ст. 61 КК України до ОСОБА_6 , як пенсіонера та інваліда другої групи, не могло бути застосоване покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.
Разом з тим, таке порушення, відповідно до вимог ст.ст. 409, 420 КПК України, з урахуванням обставин наведених у скарзі, є підставою для скасування, а не зміни вироку та ухвалення нового вироку, однак відповідно до вимог апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , яка була подана в межах передбаченого законом строку на подання апеляційної скарги, останній просив вирок суду змінити та ухвалити ухвалу, якою вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
По-друге, незважаючи на те, що до обвинуваченого ОСОБА_6 , через його пенсійний вік та інвалідність другої групи, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, не могло бути застосоване основне покарання у виді обмеження волі, призначення останньому покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян також не може бути визнане справедливим, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення (проступку), особи обвинуваченого, його майнового стану та інших обставин, про які сторона захисту повідомила під час апеляційного розгляду.
По-третє, що стосується змін до поданої апеляційної скарги, які надішли на адресу Київського апеляційного суду 23 грудня 2020 року, тобто після закінчення передбаченого законом строку на подання апеляційної скарги на вирок суду, в яких Виконувач обовязків керівника Київської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то вони не можуть бути взяті до уваги та служити підставою для зміни меж перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до вимог, передбачених ч. 4 ст. 403 КПК України, внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.
Таким чином, виходячи з меж апеляційної скарги Першого заступника керівника Київської міської прокуратури, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити допущену судом першої інстанції помилку, яка полягає у неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, а саме у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справа : 760/20159/20

Номер провадження : 11-кп/824/422/2021

Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України
Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1