ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2914/20 Справа № 176/1144/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 почав отримувати систематично заохочення, не допускаючи при цьому будь-яких порушень режиму відбування покарання, лише з 2016 року, тобто у період часу, що не перевищував п`яти років на момент звернення із даним клопотанням до суду. Крім того, судом взято до уваги, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного із позбавленням життя іншої людини, а тому за такий незначний строк неможливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг виправлення.
Судом першої інстанції також враховано той факт, що ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що засуджений не довів того, що став на шлях виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки судом не повно з`ясовані всі обставини по справі.
Захисник вказує, що хоча Державна установа Жовтоводська виправна колонія №26 не може забезпечити робочі місця для засуджених в повному обсязі, засуджений на даний час працевлаштований на виробництві установи.
Крім того, на час розгляду справи судом першої інстанції у засудженого відсутні стягнення, є заохочення.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років.
Як вбачається з наявної характеристики, ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» починаючи з 04 листопада 2010 року, на виробництві установи працевлаштований різноробочим бригади №100, виконує роботи по благоустрою установи, до суспільно-корисної праці відноситься добре та відповідально, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, провину в скоєному злочині визнає та в заподіяному розкаюється.
Згідно довідки про заохочення та стягнення засуджених, та витягів наказів Державної установи «Жовтоводська виправна колонія (№26)» про заохочення засуджених, ОСОБА_7 має 15 заохочень у виді подяки, що отримані ним 11 травня 2016 року, 01 вересня 2016 року, 17 січня 2017 року, 22 травня 2017 року, 04 серпня 2017 року, 28 грудня 2017 року, 18 квітня 2018 року, 31 липня 2018 року, 27 грудня 2018 року, 09 квітня 2019 року, 22 липня 2019 року, 08 жовтня 2019 року, 26 грудня 2019 року, 31 березня 2020 року, 30 червня 2020 року. Також ОСОБА_7 мав 2 стягнення від 16 січня 2015 року та 03 лютого 2015 року.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину до покарання у виді 14 років позбавлення волі.
Крім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Враховуючи викладене те, що переважний час строку відбування покарання поведінка засудженого була пасивною, він не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення за весь час відбування покарання, і лише з 2016 року його поведінка покращилась, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього положень ст. 81 КК України.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на даний час процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не в повній мірі з`ясовані обставини провадження являються безпідставними, оскільки судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Посилання захисника на те, що засуджений на даний час працевлаштований на виробництві установи само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи захисника не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4