Справа № 182/5217/20
Провадження № 1-кс/0182/1117/2020
У Х В А Л А
Іменем України

15.09.2020 року м. Нікополь

Слідчий-суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 14.09.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0002090, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар, Запорізької області, українця, громадянина України, із загальною спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, дітей на утриманні не має, який інвалідом та пенсіонером не являється, який депутатом не являється, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-
за участю:
прокурора ОСОБА_6
слідчого ОСОБА_3
підозрюваного - ОСОБА_5
захисника ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що має правову кваліфікацію ч.2 ст. 121 КК України, про що останньому повідомлено 14.09.2020 року.
Зазначає про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13.09.2020 року приблизно о 23.40 год., знаходячись поблизу кафе «Тамплієр», яке розташоване за адресою: Нікопольський район, с. Приміське, вул. 40 років Перемоги, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході словесної сварки з ОСОБА_8 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, кулаком правої та лівої руки наніс останньому не менше двох ударів в голову, чим заподіяв тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікарні.
Проведеним досудовим розслідуванням по даному кримінальному провадженню встановлено достатній обсяг доказів, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного злочину, а саме документально, шляхом проведення слідчих дій, зафіксовано його злочинні дії.
Слідчий в клопотанні зазначає, що для розгляду в розумні строки даного кримінального провадження в суді необхідне забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, які являються його односельчанами та з якими він особисто знайомий.
У разі визнання ОСОБА_5 винним у вказаному злочині йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, що може спонукати його переховуватися від слідчого, прокурора, суду.
ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, не має офіційного місця роботи.
Застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів слідчий вважає неможливим, оскільки у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання він може впливати на свідків з метою зміни ним своїх показань. Під час досудового розслідування жодних звернень про передачу підозрюваного на поруки не надійшло. Підозрюваний не має грошових заощаджень або родичів, які б могли його забезпечити на час домашнього арешту. Крім того, ОСОБА_5 вчинив злочин, поєднаний з насильством, що виключає можливість застосування до нього застави.
Враховуючи вищевикладене, слідчий просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для ОСОБА_5 строком на 60 днів.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримали клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу. Наголошували на тому, що злочин вчинений ОСОБА_5 за обтяжливих умов, у стані алкогольного сп`яніння, та його наслідки призвели до смерті людини.
Підозрюваний свою вину у вчиненні злочину визнав та щиро розкаявся. Пояснив, що дійсно між ним та потерпілим виникла сварка, у ході якої він із запалу, перебуваючи під дією алкоголю, вдарив ОСОБА_8 . Однак, він не мав наміру позбавляти життя потерпілого та дуже шкодує, що так сталося. Він має постійне місце проживання, мешкає з бабусею, дідусем та дядьком, із яким перебував 13.09.2020 року у кафе «Тамплієр». Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 він дочекався приїзду швидкої допомоги, а потім поліції, яка його затримала. При цьому, він не здійснив жодних дій для того, аби переховуватися від слідства чи суду. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Захисник проти клопотання слідчого заперечив та просив врахувати дані про особу підозрюваного і застосувати до нього цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Влітку 2020 року він закінчив навчальний заклад, мав намір влаштуватися на роботу. До подій, що сталися 13.09.2020 року, не мав судимостей, не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Удари підозрюваний наносив кулаком, не використовуючи сторонніх знарядь. Крім того, смерть потерпілого могла настати не від ударів ОСОБА_5 , а внаслідок нещасного випадку, а саме падіння на бетонне покриття дороги. Слідчим, прокурором не доведено наміру ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та можливого тиску на свідків. Сам підозрюваний не має кримінального минулого та досвіду, не є юридично обізнаним, у нього відсутній намір уникнути покарання, тому жодних перешкод досудовому розслідуванню чинити не буде.
Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

За змістом статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Частиною 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вищевказаних обставин.

Обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає обов`язковою умовою правомірності і законності попереднього ув`язнення. Проте, поняття "обґрунтована підозра" відповідно до мети підпункту "с" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у практиці ЄСПЛ має певні особливості. Це поняття не є тотожним поняттю "обґрунтоване обвинувачення" й на стадії арешту чи затримання особи не вимагається, щоб було достатньо доказів саме для висновку про винуватість особи у вчиненні того чи іншого правопорушення. Обґрунтована підозра для попереднього ув`язнення у практиці ЄСПЛ - це існування фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа могла вчинити злочин. Однак тлумачення поняття "обґрунтована підозра" і висновок про те, що саме може розглядатися як така підозра, залежить від усіх обставин кримінального правопорушення (рішення ЄСПЛ від 30.08.90 р. у справі "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства").
Тобто, розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1 (с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, § 45).
Метою тримання особи під вартою якраз і є забезпечення доправлення її до компетентного органу для виконання процесуальних обов`язків підозрюваного, зокрема допиту. Мета ж допиту - сприяти подальшому кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження або зняття конкретних підозр, що обґрунтовують арешт (рішення ЄСПЛ від 29.11.88 р. у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства", від 16.10.2001 р. "О`Хара проти Сполученого Королівства").
Відповідно до матеріалів клопотання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З протоколу від 14.09.2020 року вбачається, що його було затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України (безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин) (а.с.21).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, які переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_5 може бути причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується наданими до клопотання копіями матеріалів кримінального провадження в їх сукупності. Свою вину ОСОБА_5 також визнав у ході допиту у якості підозрюваного та розгляду клопотання.

У клопотанні слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконний вплив на потерпілих та свідків.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються.
У справі "Смирнов проти Росії" (п. 60) ЄСПЛ зазначив, що "ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан, зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування".
Суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що не виключена можливість того, що підозрюваний, без обрання запобіжного заходу, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків.

Однак, суд вважає, що слідчим не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Так, суд приймає до уваги вік підозрюваного, що ОСОБА_5 раніше не судимий, проживає в родині, вину визнає та щиро розкаюється, співпрацює з органами досудового розслідування, перешкод у розслідуванні кримінального правопорушення, у якому його обґрунтовано підозрюють, не чинить, наміру уникнути покарання не має.
Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_5 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановленого судом щодо останньої ризику лише у такий спосіб.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Крім того, за змістом рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії", сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, суд вважає достатнім та таким, що буде відповідати встановленим обставинам справи, репутації підозрюваного, характеристиці його особи, застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, що, на думку суду, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до п. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, а саме (ч. 5 ст. 194 КПК):

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

З урахуванням викладеного, встановлених обставин справи та висновків суду, суд вважає необхідним покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, суду; не відлучатися із с. Приміське Нікопольського району Дніпропетровської області, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 132, 176-179, 182, 183, 194, 197, 206 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про застосування у кримінальному провадженні, внесеному 14.09.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N 0002090, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, суду;
- не відлучатися із с. Приміське Нікопольського району Дніпропетровської області, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській обл.
Негайно доставити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільнити з-під варти.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, а також не більше строку досудового розслідування, тобто до 14.11.2020 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює слідчий, а коли справа перебуває в провадженні суду - прокурор.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1