У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2019 року, якою накладено арешт на нерухоме майно (квартиру), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу слідчого судді скасувати.
Короткий зміст ухвали слідчого судді.
Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 про арешт майна задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно (квартиру), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь - кому здійснювати його відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту у порядку, встановленому КПК України.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що вказану квартиру придбала через електронні торги 16.05.2019 року, та набула права власності у законний спосіб, ще до постановлення ухвали про накладення арешту на дану квартиру, а накладення арешту на вказану квартиру порушує її права на оформлення права власності, як переможця торгів в установленому законом порядку.

Стверджує, що взагалі відсутня така подія кримінального злочину, як шахрайське заволодіння нерухомим майном громадян на території м. Миколаєва, відомості про яке внесені в ЄРДР.

Зауважує, що в ухвалі слідчого судді не вказано та не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів, не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вищенаведена квартира, та яким чином вони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яким критеріям воно відповідає, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження, наслідки такого арешту майна для інших осіб.

Стверджує, що накладення арешту на вище зазначену квартиру порушує конституційні права власника та обмежує її в праві володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном.

Вказує, що в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України слідчим суддею клопотання слідчого про арешт майна розглянуто за відсутності власника майна чи його представника.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження № 0000163, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі матеріалів УСБ України в Миколаївській області за вих. №64/20-3819 від 18.04.2019р. про те, що група осіб в м. Миколаєві, шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном громадян на території м. Миколаєва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи, а саме головний державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТ управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_7 , вступив в злочинний зговір з громадянином ОСОБА_8 , та невстановленою особою, яка здійснює послуги експерта з оцінки нерухомості, з метою заниження вартості квартири АДРЕСА_2 , організували оцінку іншого приміщення, надавши через невстановлених посадових осіб ДП «СЕТАМ», фотокартки іншого приміщення, тим самим занизивши фактичну вартість вищевказаної квартири АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна іпотеко держателем вказаної квартири виступає ПАТ «Дельта Банк», Код 34047020, м. Київ, вул. Щорса, 36-б. За такої схеми, вищевказані особи, шляхом надання неправдивих відомостей, до ДП «СЕТАМ» мають на меті продаж вказаного майна за заниженою ціною, з метою відшкодування договору іпотеки, після чого шляхом продажу квартири за фактичною ринковою ціною отримання неправомірної вигоди.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, в обґрунтування клопотання вказав, що вищевказана квартира має значення для забезпечення даного кримінального провадження, оскільки є доказом вчинення кримінального правопорушення, відповідає критерієм, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути відчужено третім особам.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначила, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення, одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та є доказом вчинення кримінального правопорушення, та з метою забезпечення її збереження, як речового доказу, вважав за необхідне накласти арешт на вказане майно шляхом заборони будь кому користуватись та розпоряджатись ним до скасування арешту в порядку передбаченому КПК України.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд приходить до наступного.

До початку апеляційного розгляду від ОСОБА_4 надійшла заява, про розгляд апеляційної скарги без її участі.

В письмовому клопотанні від 21.05.2020 року прокурор просить розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

В провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження № 0000163, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі матеріалів УСБ України в Миколаївській області за вих. №64/20-3819 від 18.04.2019р. про те, що група осіб в м. Миколаєві, шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном громадян на території м. Миколаєва. Під час досудового розслідування було встановлено, що посадові особи, а саме головний державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТ управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_7 , вступив в злочинний зговір з громадянином ОСОБА_8 , та невстановленою особою, яка здійснює послуги експерта з оцінки нерухомості, з метою заниження вартості квартири АДРЕСА_2 , організували оцінку іншого приміщення, надавши через невстановлених посадових осіб ДП «СЕТАМ», фотокартки іншого приміщення, тим самим занизивши фактичну вартість вищевказаної квартири АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна іпотеко держателем вказаної квартири виступає ПАТ «Дельта Банк», Код 34047020, м. Київ, вул. Щорса, 36-б. За такої схеми, вищевказані особи, шляхом надання неправдивих відомостей, до ДП «СЕТАМ» мають на меті продаж вказаного майна за заниженою ціною, з метою відшкодування договору іпотеки, після чого шляхом продажу квартири за фактичною ринковою ціною отримання неправомірної вигоди.

Зважаючи, що на даний час у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що в діях певних осіб, вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України, слідчий суддя наклав арешт на вищезазначене майно з метою його збереження.

З ухвали слідчого вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано доводи слідчого, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вона є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому є речовим доказами в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення п.1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки, у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , може бути передано або відчужено, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Арешт майна з підстав передбачених п.1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому слід зауважити, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

За такого, апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 170, 171, 173, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2019 року, якою накладено арешт на нерухоме майно (квартиру), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді