Справа № 467/465/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2019 рокуза №0000096 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Арбузинка Миколаївської області, не одруженого, що не має утриманців, має неповну середню освіту, до затримання не працював, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 30.07.2014 року вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, в силу ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 23.10.2014 року вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області за ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України;

в с т а н о в и в:

У відповідності до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 09.03.2019 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, знаходячись на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відкритого заволодіння чужим майном вирішив проникнути до житлового будинку ОСОБА_8 . Реалізуючи задумане, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання ОСОБА_5 приїхав на велосипеді до житлового будинку ОСОБА_8 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , після чого шляхом розбиття віконного скла проник всередину зазначеного житлового будинку, де в одній з кімнат на адресу потерпілої ОСОБА_8 висловив погрозу застосування насильства у разі невиконання поставлених їй умов, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої та відкрито заволодів її грошовими коштами в сумі 9000,00 грн.

Дії, інкриміновані ОСОБА_5 , кваліфіковано за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 стороною обвинувачення надані докази: показання потерпілої ОСОБА_8 , її заява про вчинення злочину, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протокол огляду місця події від 09.03.2019 року, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.03.2019 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2019 року.

У відповідності до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на ці вимоги закону суд при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту, а має спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених в судовому засіданні.

Суд у відповідності до Кримінального процесуального Закону повно, всебічно та неупереджено дослідив всі докази, надані сторонами та встановив наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що він не вчиняв злочину відносно потерпілої ОСОБА_8 та в її житло не проникав. Ввечері 08.03.2019 року він з ОСОБА_13 та іншими особами був в гостях у ОСОБА_14 , де спільно вживали алкогольні напої. Після чого, близько півночі він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 проводжали ОСОБА_15 , який мешкає неподалік потерпілої ОСОБА_8 . Він чекав з велосипедом біля будинку ОСОБА_15 повернення ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які заводили його до будинку. Коли вони повернулися через приблизно пів години, ОСОБА_13 дав йому гроші в сумі 4500,00 грн. та повідомив, що вони з ОСОБА_14 викрали гроші у ОСОБА_8 та що він тепер причетний до цього злочину, забрали в нього велосипед та сказали йти додому.

Потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що в ніч з 8 на 9 березня 2019 року вона перебувала в своєму житловому будинку. Близько другої години ночі, в її житло проник невідомий чоловік, обличчя він закривав курткою, в руках тримав прут (шампур) та вимагав щоб вона віддала гроші, при цьому демонструючи намір вдарити її цим прутом у разі відмови. Потерпіла злякалась та віддала йому гроші в сумі 9000 гривень. Коли цей чоловік заволодів грошима та виходив з кімнати вона чула його розмову ще з одним чоловіком, який теж перебував у будинку. Коли потерпіла почала виходити за чоловіком, він повернувся, та погрожуючи прутом попередив, що вб`є її в разі звернення до поліції, після чого вдарив її прутом по вуху. Заволодівши грошима невідомі покинули місце злочину. Обличчя чоловіка, який шляхом погроз забрав її гроші вона не бачила та впізнати його не може.

За результатом медичного огляду потерпілої ОСОБА_8 згідно довідки Арбузинської ЦРЛ від 09.03.2019 року в неї не виявлено тілесних ушкоджень.

З показань потерпілої вбачається, що в її житло проникли двоє невідомих чоловіків та шляхом погроз заволоділи її грошима в сумі 9000 гривень.

Згідно протоколу огляду місця події від 09.03.2019 року оглянуто домоволодіння ОСОБА_8 , розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході огляду виявлено та вилучено чоловічу шапку зі смугами сірого, чорного і бузкового кольору, чоловічу шапку з написом «NIKE», металевий прут довжиною 50 см (шампур). Також зафіксовано пошкоджене вікно з розбитим склом та пошкоджену раму вхідних дверей, біля яких на порозі виявлено плями речовини бурого кольору. На відстані 5 м від будинку виявлений велосипед з двома багажниками. Під сидінням велосипеду виявлений та вилучений недопалок цигарки «Комплімент».

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що знайдені в її будинку під час огляду речі, а саме дві чоловічі шапки, шампур та велосипед їй не належать, речі з`явились в її домоволодінні після вчинення щодо неї злочину.

Постановою слідчого від 09.03.2019 року вилучені під час огляду місця події речі, а також зіскоб речовини бурого кольору визнані речовими доказами та передані на зберігання до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Відтак, протоколом огляду місця події зафіксована обстановка в домоволодінні потерпілої ОСОБА_8 , яка підтверджує показання потерпілої щодо проникнення в її житло двох невідомих чоловіків та використання ними під час вчинення злочину металевого прута (шампура).

Фактично обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні також вказує на вчинення злочину відносно потерпілої двома іншими особами.

Свідок ОСОБА_14 , пославшись на положення ст.63 Конституції України відмовився давати показання щодо свого брата ОСОБА_5 , з яким вони мають спільну матір. На підтвердження факту родинних зв`язків з ОСОБА_5 свідок надав свідоцтво про своє народження.

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що підробляє таксистом. Приблизно в березні 2019 року, точної дати він не пам`ятає, з 23 години він перебував у смт. Арбузинка в «Спортлото», та бачив хлопця, який грав у ігрові автомати. На запитання охоронців, де він взяв гроші, хлопець сказав, що гроші йому прислав батько з Росії. Близько 4 години ранку він привіз цього хлопця до м. Первомайськ, за що отримав 800,00 грн. Обвинувачений не є тим хлопцем, якого він підвозив. Обвинуваченого ОСОБА_5 він не знає.

Відтак, свідку ОСОБА_10 про обставини вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_8 не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 08.03.2019 року ввечері він вживав алкогольні напої з племінником ОСОБА_16 за місцем мешкання останнього по АДРЕСА_3 , куди він приїхав на велосипеді, який сам зібрав. Особливістю цього велосипеда є три «бардачка» та два багажника, задній та передній. Крім нього та ОСОБА_14 у будинку були присутні дружина ОСОБА_14 та сестра свідка ОСОБА_17 . Обвинуваченого ОСОБА_5 він в той вечір не бачив. Коли свідок збирався додому, його велосипеда у дворі вже не було. Наступного дня його велосипед був виявлений працівниками поліції у дворі ОСОБА_8 .

Відтак, велосипед, який належить ОСОБА_9 був виявлений на місці вчинення злочину біля житла потерпілої ОСОБА_8 . Пояснити чому його велосипед знаходився біля житла потерпілої свідок не міг.

Свідок ОСОБА_11 , пояснив, що є двоюрідним братом ОСОБА_5 , крім того, ОСОБА_5 проживає в цивільному шлюбі з його тещею ОСОБА_18 08.03.2019 року він був разом з дружиною в гостях у тещі, там був і ОСОБА_5 . Додому вони з дружиною пішли близько 22 години. Спочатку свідок повідомив, що в ніч на 09.03.2019 року він з ОСОБА_5 не розмовляв. Після запитання прокурора щодо раніше даних ним показань під час досудового розслідування, де він попереджався про кримінальну відповідальність, свідок повідомив, що в ніч на 09.03.2019 року йому телефонував ОСОБА_5 та повідомляв, що він обікрав бабку та просив викликати йому таксі. Потім свідок вказав, що ОСОБА_5 повідомив, що вони були у ОСОБА_14 , вживали спиртні напої, потім обікрали бабку, сам він злочину не вчиняв і в будинок не заходив, а ОСОБА_13 виніс йому гроші і сказав тікати.

Відтак, свідок ОСОБА_11 дає суперечливі показання, що ставить під сумнів їх достовірність. Особисто про фактичні обставини вчинення злочину свідку не відомо.

Неповнолітній свідок ОСОБА_12 , в присутності законного представника пояснив, що ОСОБА_5 є його двоюрідним братом. 09.03.2019 року день народження у його рідного брата ОСОБА_19 , та в цей день, 09.03.2019 року, він разом з ОСОБА_19 святкував його день народження. Близько другої години ночі, тобто вже 10.03.2019 року, коли він повернувся додому і ліг спати, йому дзвонив ОСОБА_5 , який просив викликати йому таксі, на що він відмовив. Також ОСОБА_5 сказав, що обікрав бабку. Обставини злочину ОСОБА_5 йому не повідомляв. Свідок зрозумів, що злочин вчинено щодо ОСОБА_8 .

Суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_12 дає показання про дзвінок ОСОБА_5 в ніч на 10.03.2019 року, наполягаючи на цій даті, в той час, як обвинувачений вже був затриманий працівниками поліції. Свідок пов`язує цю дату з днем народження брата, ОСОБА_19 . Дата народження ОСОБА_19 09.03.2001 року підтверджена також їх законним представником ОСОБА_20 і вбачається зі змісту її посвідчення піклувальника. В свою чергу стороною обвинувачення не надано об`єктивних даних, які б підтвердили сам факт та час здійснення ОСОБА_5 дзвінка на який посилається свідок.

Свідок ОСОБА_13 , в судовому засіданні повідомив, що 08.03.2019 року близько 20-21 години вони з ОСОБА_5 , який є його другом дитинства, були в гостях у ОСОБА_14 в АДРЕСА_3 , де крім них були ОСОБА_9 , ОСОБА_14 з дружиною, ОСОБА_21 , їли шашлик та випивали. Близько півночі ОСОБА_5 вийшов поговорити по телефону та більше не повернувся. Він разом із ОСОБА_14 намагались знайти ОСОБА_5 , але не знайшли і він пішов додому. Наступного ранку, близько 9 години він пішов у центр смт. Арбузинка, де його зупинили працівники поліції та запросили проїхати до відділку, запитували, де він був з ОСОБА_5 напередодні вночі, розповіли що ОСОБА_5 вчинив злочин щодо ОСОБА_8 . Близько 11 години він зв`язався телефоном з ОСОБА_5 . Спочатку свідок сказав, що запитував ОСОБА_5 що сталося, а він відповів, що все нормально та вимкнув телефон. На уточнюючі запитання свідок сказав, що ОСОБА_5 відповів, що вчинив жахливе та плакав. Після допиту в поліції він вийшов на вулицю, де вже чекала ОСОБА_18 , та інші особи. В цей час йому зателефонував ОСОБА_5 . Свідок увімкнув гучний зв`язок, ОСОБА_18 запитала ОСОБА_5 де він, на що він відповів, що в м. Южноукраїнську. ОСОБА_18 також запитала, хто з ним був, на що він відповів «сама знаєш», а потім відповів «брат», після чого свідок передав телефон працівнику поліції.

В процесі допиту свідок змінював свої показання в частині змісту розмов з обвинуваченим ОСОБА_5 , що викликає сумнів в їх достовірності, в той же час вони не містять відомостей щодо обставин злочину та причетності обвинуваченого до інкримінованого правопорушення.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо повідомлення їм обвинуваченим ОСОБА_5 про вчинення ним злочину суд виходить з того, що дані показання за визначенням ст.97 КПК України є показаннями з чужих слів.

Згідно з положеннями ч.ч. 2,6 ст.97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати, зокрема, обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту. Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Отже, за своєю суттю показання з чужих слів є похідними доказами, а тому й доказування має спрямовуватися до першоджерела відомостей, що мають значення для кримінального провадження й мінімізації їх інтерпретаторів. Особа, яка дає показання з чужих слів не несе відповідальності за достовірність тієї інформації, яку вона отримала від іншої особи. Використання як доказів у кримінальному провадженні показань із чужих слів є винятком із загального правила щодо особистого сприйняття фактів особою, яка дає показання, оскільки в такому випадку можуть відбуватись перекручування отриманої інформації, виникнення сумнівів щодо її достовірності та вплив суб`єктивного фактору, що зменшує її переконливість.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердили, що на момент відібрання у них показань органом досудового розслідування вони вже мали уявлення щодо обставин вчиненого відносно ОСОБА_8 злочину. Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що мав такі відомості вже на час спілкування з ОСОБА_5 та був переконаний у причетності ОСОБА_5 до цього злочину. Тож дані свідки передають отриману ними від ОСОБА_5 інформацію крізь призму їх суб`єктивного сприйняття цієї інформації. Свідок ОСОБА_11 декілька разів під час судового засідання змінював показання. Свідок ОСОБА_13 також під час допиту давав сплутані свідчення, змінюючи їх суть.

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_5 заперечував факт вчинення ним інкримінованого злочину щодо ОСОБА_8 та той факт, що він телефонував свідкам в ніч на 09.03.2019 року. З пояснень свідків вбачається, що ці показання є суперечливими, інформація, надана свідками зі слів ОСОБА_5 різниться як між собою так і з версією обвинувачення, що з урахуванням розбіжності у показах ОСОБА_22 у даті отримання первинних пояснень, викликає сумнів як щодо достовірності первинних пояснень так і щодо факту їх надання. Інших допустимих доказів на підтвердження даної інформації суду не надано. Відтак, з огляду на положення ч.ч.2,6 ст.97 КПК України дані показання не можуть бути визнані допустимими доказами на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2019 року, потерпіла ОСОБА_8 зазначила слідчому, що впізнає особу на фотознімку №2 за темним волоссям, загальними ознаками обличчя та видовженим лицем. В той же час протокол не містить, відомостей щодо особи на зображенні №2.

Оцінюючи протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2019 року з точки зору його допустимості як доказу, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.228 КПК України фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. У відповідності до порядку, встановленому ч.1 ст.228 КПК України, перед пред`явленням особи для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол.

Натомість з протоколу впізнання вбачається, що потерпіла мала впізнавати особу за темним волоссям, однак особа на зображенні №3 має русяве волосся, що говорить про наявність різких відмінностей у зовнішності осіб, зображення яких пред`явлені до впізнання. Протокол не містить відомостей, за яких обставин потерпіла бачила особу, що впізнає та хто зображений на обраному нею фотознімку. Крім того, звертаючись з заявою до поліції потерпіла вказувала, що не знає осіб, які вчинили у відношенні неї злочин та не зможе їх впізнати. Аналогічні пояснення вона давала в судовому засіданні.

З цих причин протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2019 року визнається судом недопустимим доказом, як здобутий з порушенням закону. За правилом ч.2 ст.86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 09.03.2019 року ОСОБА_23 було затримано о 17 годині 09.03.2019 року. Під час його особистого обшуку вилучено грошові кошти в сумі 1906,00 грн.; мобільний телефон марки «Samsung» модель GT-T1202 чорного кольору з акумулятором та сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар». Вилучені речі того ж дня постановою слідчого визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та передано на зберігання до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області.

Зі змісту протоколу вбачається наявність всіх необхідних відомостей, передбачених ст.ст. 104, 209 КПК України. Протокол затримання підписаний як обвинуваченим, так і захисником без зауважень, захисник не вимагав перевірки обґрунтованості затримання. В подальшому під час розгляду клопотання слідчого про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та під час перегляду ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.03.2019 року Миколаївським апеляційним судом скарг щодо незаконного затримання ані від захисника, ані від обвинуваченого не надходило, обґрунтованість підозри та достовірність показань свідків не оспорювалась, відтак судом не встановлено порушень вимог ст.87 КПК України, що могло б бути підставою для визнання протоколу затримання недопустимим доказом. Відтак доводи захисника про недопустимість даного протоколу як доказу є безпідставними.

Гроші, вилучені під час затримання у обвинуваченого ОСОБА_5 індивідуальних ознак, які можуть свідчити про їх належність потерпілій, не містять, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_5 він отримав ці гроші від інших осіб, та їх наявність у обвинуваченого за відсутності інших доказів, також не свідчить про виконання ним об`єктивної сторони інкримінованого злочину. Дана версія подій стороною обвинувачення не спростована.

Дослідивши всі докази, надані сторонами кримінального провадження суд зробив висновок, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення належними та допустимими доказами не доведена.

Згідно статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведено. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме та, яка свідчить про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Проводячи аналіз наданих показань та досліджених доказів суд не може залишити без уваги частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення, обов`язок доведення не може бути перенесений зі сторони обвинувачення на сторону захисту. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року. При здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Не оспорюючи факту події злочину, суд зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодних належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину. Більше того, сумніви викликають саме докази сторони обвинувачення, які перебували в її розпорядженні під час досудового слідства, адже саме потерпіла повідомила про вчинення злочину щонайменше двома особами, які проникли до її житла, та ці обставини підтверджені під час огляду місця події за місцем проживання потерпілої, де виявлено та вилучено два чоловічих головних убори та металевий прут, а також пошкодження вікна та вхідних дверей. Відтак, надані стороною обвинувачення докази не підтверджують фактичних обставин кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_5 .

Судовий розгляд проводився згідно ч.ч.1,3 ст. 337 КПК України, лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При судовому розгляді сторонам кримінального провадження було забезпечено право надати додаткові докази як на підтвердження так і на спростування вини обвинуваченого в інкримінованому правопорушенні, але сторони цим правом не скористались.

Суд, зберігаючи неупередженість, позбавлений права ініціювати з`ясування тих обставин, які не досліджувались органом досудового розслідування.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості, доступу до правосуддя та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків в розумні строки, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені у судовому засіданні, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 що є підставою для його виправдання згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

У зв`язку з виправданням ОСОБА_5 , застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 скасувати, звільнивши його з-під варити в залі суду негайно.

Речові докази:

чоловічу зимову шапку (сейф-пакет №4447071), чоловічу зимову шапку з логотипом «NIKE» (сейф-пакет №4447070), шампур (сейф-пакет №4364826), зіскоб речовини бурого кольору (сейф-пакет №4244844), недопалок сигарети «Комплімент» (сейф-пакет ЕХР4447071), дві полімерні ручки чорного кольору (сейф-пакет ЕХР0167416), велосипед синього кольору зберігати в Арбузинському ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області;

грошові кошти: три купюри номіналом 500 грн., дві купюри номіналом 200 грн., одна купюра номіналом 5 грн., одна купюра номіналом 1 гривня, поміщені до сейф-пакету №INZ2054845, мобільний телефон марки «Samsung» модель GT-T1202 чорного кольору з акумулятором та сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», які поміщені до сейф-пакету №INZ2054846 повернути ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1