Справа № 301/231/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
22.04.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , прокурорки ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/644/20 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, не судимого, підозрюваного у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Іршавського районного суду від 27.02.2020, якою обвинувальний акт повернуто прокуророві як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В обвинувальному акті вказується про встановлення досудовим розслідуванням таких фактичних обставин кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 01.01.2020 приблизно о 05:30 у стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 , умисно, з використанням незначного приводу, з мотивів явної неповаги до суспільства, з хуліганських спонукань, безпричинно грубо порушив громадський порядок, схопив ОСОБА_9 за одяг, повалив на землю та наніс йому взутими ногами удари по тулубу і обличчю, якими спричинив тілесні ушкодження, кваліфіковані як легкі, легкі з короткочасним розладом здоров`я та середнього ступеня тяжкості.

Діяння кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство та за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Відзначено, що між виявленими на трупі ОСОБА_9 тілесними ушкодженнями та настанням смерті причинно-наслідковий зв`язок не прослідковується: причиною смерті ОСОБА_9 04.01.2019 стало гостре отруєння етиловим спиртом на ґрунті тривалої інтоксикації етанолом.

Згідно з оскарженою ухвалою невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України суд першої інстанції вбачає у відсутності в ньому повного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, його об`єктивної сторони, зокрема локалізації і кількості ударів; зміст і ознаки грубого порушення громадського порядку, явної неповаги до суспільства; обставин, які свідчать про особливу зухвалість, які характеризують його суб`єктивну сторону, а також у невідповідності встановлених його обставин правовій кваліфікації кримінального правопорушення. Суд відзначив, що виклади фактичних обставин і формулювання обвинувачень в обох злочинах є ідентичними, хоча такі злочини мають різні об`єкти та ознаки, а це залишає незрозумілим, які конкретно дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 296, а які - за ч. 1 ст. 122 КК України. На переконання суду виклад фактичних обставин кримінального правопорушення має містити відомості про особи обвинуваченого і потерпілого, про те, чи були вони знайомі, якими були їх відносини, чому вони стали неприязні, за яких обставин виник конфлікт між ними, які події йому передували, чи було місце вчинення кримінального правопорушення громадським, чи були присутні при вчиненні злочину інші особи, кому і які збитки ним спричинено. Суд вважає, що без чіткого визначення сторони обвинувачення в цих питаннях і відзначення в обвинувальному акті неможливо з`ясувати, чи досліджені і відкинуті нею всі інші можливі версії кримінального правопорушення, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Суд зауважив, що така невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України обмежує сторону захисту і потерпілого в праві обстоювати свої права і законні інтереси, а сторону обвинувачення - в можливості доводити обвинувачення сформульоване в обвинувальному акті.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження. Стверджує, що обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України відповідає, всі фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, обвинувачення ОСОБА_8 , правова кваліфікація його дій в ньому викладені належним чином та відповідно сформульовані. Свої вимоги супроводжує ще такими доводами: «суд перейшов до з`ясування фактичних обставин даних кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення»; «висновки суду про неповноту, неконкретність висунутого обвинувачення та формулювання обвинувачення на стадії підготовчого судового засідання є такими, що не відповідають вимогам ст.ст. 314-315 КПК України»; «питання допустимості або недопустимості будь-якого доказу, а також обгрунтованості та правильності пред`явленого обвинувачення не може бути вирішено на стадії підготовчого засідання...»; «питання, які безпосередньо стосуються змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, правової кваліфікації діяння не підлягають розгляду при підготовчому судовому засіданні».

Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав на апеляційну скаргу заперечення, в яких зазначив, що вона, переважно, складається з норм процесуального права і беззаперечних тверджень загального характеру, які не мають визначального значення для цього кримінального провадження, і переслідує мету приховання, зокрема від потерпілої, відомих прокуророві фактичних обставин кримінального правопорушення, внаслідок чого істотно обмежує право потерпілої обстоювати свою процесуальну позицію та свої законні інтереси. Відзначає, що довід прокурора про аналіз судом доказів не відповідає дійсності і не підтверджений жодним прикладом, що судження, викладені в ухвалі, є правильними, а невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України - очевидною і зрозумілою.

Прокурор в апеляційній скарзі та представник потерпілої в запереченнях на неї висловились на користь проведення апеляційного розгляду кримінального провадження без їх участі.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи і вимоги викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, промову прокурорки, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження; перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи апеляційної скарги, представника потерпілої і вважає, що апеляційна скарга не підлягає задовільненню з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 cт. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 cт. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 cт. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч. 1 cт. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим, третім і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право, окрім інших, знати сутність підозри та обвинувачення, подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню, згідно зі cт. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 cт. 110 і ч.2 cт. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч. 1 cт. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність події кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

У сенсі п.5 ч.2 ст. 291 КПК України правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у викладенні всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, так, як їх вважає встановленими прокурор. Слід розуміти, що про відображення тільки частини цих обставин (якщо їх решту прокурор встановити не спромігся) тут не йдеться. Якщо слідчий і прокурор не вважають, що в кримінальному провадженні встановлені всі обставини, які мають значення для кримінального провадження (ст. 91 КПК України), то його обов`язок доказування, передбачений ч.1 ст. 92 цього Кодексу, неможна вважати виконаним, а зібрані докази достатніми для складання обвинувального акта. За таких обставин прокурор, слідчий не вправі приступати і до виконання вимог статтей 290, 291 КПК України (відкриття матеріалів іншій стороні та складання обвинувального акта).

Якщо ж прокурор вважає, що в кримінальному провадженні встановлені всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, і визнає, що зібрані під час досудового розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акта, він вправі приступити до виконання цих вимог і якщо приступає, то в силу п.5 ч.2 ст. 291 КПК України має сформулювати в обвинувальному акті: а) встановлені ним фактичні обставини кримінального правопорушення; б) правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в) обвинувачення.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі cт. 314 КПК України, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору. Таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України суд вправі визнати, зокрема, обвинувальний акт, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в якому не містить всіх обставин, які, на переконання суду, мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення. Це означає, що суд не вправі визнати встановленими фактичні обставини, які погіршують становище обвинуваченого, якщо їх не довів, не визнав установленими і не виклав в обвинувальному акті слідчий, прокурор.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо.

Без усвідомлення і дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим, прокурором в обвинувальному акті.

Частина 1 статті 122 КК України визначає злочином умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (злочин проти життя та здоров`я особи), частина 1 ст. 296 КК України хуліганство (злочин проти громадського порядку та моральності).

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт не відповідає: фактичні обставини обох кримінальних правопорушень викладені в ньому однаково, тотожно формулюванням обвинувачень і разом з ними перевантажені змістом судово-медичної експертизи, численними рівнозначними, більшою частиною зайвими тут виразами, висловлюваннями, які не несуть змістового і правового навантаження, зібраними у складносурядні речення, які містять і понад триста слів. Водночас у ньому немає викладу фактичних обставин, на відсутність яких правильно звернув увагу прокурора суд в ухвалі: тих, які характеризують і розмежовують об`єкти, об`єктивні та суб`єктивні сторони кожного з кримінальних правопорушень, зміст і ознаки хуліганства, відомості про особи та відносини обвинуваченого і потерпілого, обставини, які передували, викликали конфлікт між ними, які безпосередньо наслідували протиправні посягання, відомостей про спричинену матеріальну шкоду.

Такий зміст обвинувального акту дезорієнтує інших учасників судового провадження і суд щодо розуміння суті і обсягу обвинувачення, унеможливлює правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження, вказаних у ст. 2 КПК України. Зокрема, він обмежує обвинуваченого у передбаченому ч. 3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально поiнформованим зрозумiлою для нього мовою про характер обвинувачення проти нього; праві знати сутність обвинувачення; штучно унеможливлюєвсебічний, повний і об`єктивний судовий розгляд кримінального провадження та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.
В ухвалі суд зазначив, хоч і неповно, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України і у своїх судженнях за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, не вийшов. Окрім того, чи були знайомі потерпілий з обвинуваченим, чи було місце вчинення кримінального правопорушення громадським, чи були присутні при вчиненні злочину інші особи, кому і які збитки ним спричинено, для кримінального провадження (правової кваліфікації, визначення ступеня суспільної небезпечності вчиненого) істотне значення має з`ясування стосунків обвинуваченого з потерпілим, всіх обставин їх зустрічі, конфлікту, якщо такий мав місце, дії кожного з них, причини, яка спонукнула обвинуваченого нанести потерпілому саме такі, численні удари, причини, яка спонукала його зупинити побиття, а також з`ясування інших питань, які випливають з показань учасників і свідків події.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого, підтвердженого доказами, в тому числі не спростованими показаннями обвинуваченого, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, залишає відкритим питання про те, чи є вони встановленими, чи досліджені і відкинуті органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) всі інші можливі версії події, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Вказані судом порушення кримінального процесуального закону унеможливлюють прийняття у підготовчому судовому засіданні будь-якого іншого рішення з числа передбачених частиною 3 ст. 314 КПК України, у зв`язку з чим викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали задовільненню не підлягають.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задовільнення.

Ухвалу Іршавського районного суду від 27.02.2020, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296 та ч.1 ст. 122 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: