ун. № 759/6937/20
пр. № 1-кп/759/1002/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000552 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги взводу 2-ї роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на 31.01.2020),

сторони кримінального провадження прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , інші учасники потерпілий ОСОБА_5 , законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 31.01.2020 близько 01 год. 52 хв., всупереч ст. ст. 14, 16, 17 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.3, 1.10, 2.3, 2.9, 4.16, (е) 8.7.3., 8.10 постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та, керуючи джерелом підвищеної небезпеки,
не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, а саме: технічно справним мопедом марки «YAMAHA VINO», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_8 , рухаючись у темну пору доби, без опадів, по освітленій міським електроосвітленням, сухій, чистій ділянці проїзної частини просп. Палладіна
зі сторони бульв. Вернадського в напрямку просп. Перемоги в м. Києві наближався до регульованого пішохідного переходу, який позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 - «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2. - «Пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором» згідно Додатку № 1 та № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 «Про Правила дорожнього руху». О 01 год. 52 хв. 50 сек., на зазначеному регульованому пішохідному переході увімкнувся червоний сигнал світлофору для автомобілів, а на світлофорі для пішоходів зелений сигнал світлофору. Надалі, о 01 год. 52 хв. 55 сек., по зазначеному регульованому пішохідному переході, на зелений сигнал світлофору для пішоходів, справа наліво відносно руху вищевказаного мопеда, марки «YAMAHA VINO»,

д.н.з. НОМЕР_2 , рухався пішохід ОСОБА_5 . Разом з тим, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольному сп`яніння та, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, а саме: технічно справним мопедом марки «YAMAHA VINO», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по вищевказаній проїзній частині, під час руху, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_5 , не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності червоного сигналу світлофора для автомобілів, інформаційних дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 - «Пішохідний перехід», дорожньої розмітки 1.14.2 «Пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором» згідно Додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху», які інформували його про заборону руху та наявність пішохідного переходу, не переконавшись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, не зменшив швидкість керованого ним мопедом і не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12. - «стоп-лінія» згідно Додатку № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху» та не надав дорогу пішоходу, який перебував на регульованому пішохідному переході, внаслідок чого на просп. Палладіна зі сторони
бульв. Вернадського, в напрямку просп. Перемоги в м. Києвіскоїв

наїзд на пішохода ОСОБА_5 , маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода виконавши вимоги п. 8.7.3. (е) та п. 8.10. постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху».

Внаслідок чого, потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки у вигляді уламкового перелому діафізу великогомілкової кістки на межі середньої та дистальної третин зі зміщенням уламків, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із подіями дорожньо-транспортної пригоди та віднесено до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, а саме: 31.01.2020 вночі після вживання алкогольних напоїв він керував мопедом марки «YAMAHA VINO», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_8 , та рухався по проїзній частині просп. Палладіна зі сторони бульв. Вернадського в напрямку просп. Перемоги в м. Києві. Наближаючись до регульованого пішохідного переходу він побачив, що увімкнувся червоний сигнал світлофору для автомобілів, а на світлофорі для пішоходів зелений сигнал світлофору. По зазначеному регульованому пішохідному переході, на зелений сигнал світлофору для пішоходів, справа наліво відносно руху його мопеда рухався пішохід ОСОБА_5 . Він-обвинувачений не справився з керуванням та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Він керував даним мопедом, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії.Висновок експертизи щодо наявних у потерпілого тілесних ушкоджень не оспорює.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники процесу неоспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, а тому ці його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на 31.01.2020) вірно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наслідки, що настали, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення та поведінку після вчинення злочину, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, не одружений, проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги взводу 2-ї роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, а також враховує його вік, стан здоров`я, обставину, що пом`якшує покарання повне визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, матеріальний стан обвинуваченого, а також думку законного представника та представника неповнолітнього потерпілого, які не наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 в умовах без ізоляції від суспільства і призначення основного покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на 31.01.2020), оскільки саме таке основне покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів тавідповідатиме вимогам ч.2 ст.50 та ч.2 ст.65 КК України.

Що стосується призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на 31.01.2020) у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, то необхідно зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 55 КК України, суд може призначити додаткові покарання, зокрема позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від одного до трьох років з урахуванням характеру злочину, вчиненого за посадою або у зв`язку із зайняттям певною діяльністю. Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає в позбавленні засудженого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Таким чином, підстава для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю наявна лише тоді, коли під час вчинення злочину це право особа набула в установленому законом порядку. Якщо особа не мала такого права або самовільно (протиправно) його присвоїла, призначення цього покарання виключається.

Згідно роз`яснень, що висвітлив Пленум Верховного Суду України в абз.абз 1, 3 п.21 Постанови №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 зазначено, що судам, у кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст.286 та ст.287 КК України) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Позбавлення права керувати транспортними засобами неможливо застосовувати як додаткове покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами. Аналогічна правова позиція викладена у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Згідно з матеріалами даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 31.01.2020 керував мопедом марки «YAMAHA VINO», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_8 , не маючи права керувати транспортними засобами, без посвідчення водія. Ці дані підтверджені як самим обвинуваченим у ході судового розгляду, так і даними Національної інформаційної системи «Посвідчення водія», а тому суд не застосовує до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на те, що фактично він таким правом не володів.

У даному кримінальному провадженні потерпілим, його законним представником та представником потерпілого заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у сумі 42 719 (сорок дві тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 47 коп.; моральної шкоди у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, а також процесуальні витрати в рахунок відшкодування юридичної допомоги в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Обвинувачений цивільний позов визнав частково, а саме: в частині відшкодування матеріальної шкоди та процесуальних витрат у повному обсязі, в частині відшкодування моральної шкоди частково в межах 25 000 (двадцяти п`яти тисяч) гривень. У зв`язку з чим судовий розгляд в частині цивільного позову проведено у повному обсязі.

Так, законний представник та представник потерпілого в обґрунтування своїх позовних вимог під час судового розгляду зазначили, що сума матеріальної шкоди визначена із фактичних витрат, які підтверджені документально, фіскальними чеками. Ліки та інші медичні препарати придбавалися згідно списку, який надавали лікарі. В обґрунтування своїх позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди надані: виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 2169/293, фіскальні чеки, товарні чеки.

З наданої медичної виписки вбачається, що неповнолітній потерпілий переніс хірургічне оперативне втручання, перебував на стаціонарному та реабілітаційному лікуванні, тому вказану медичну виписку суд визнає як належний та допустимий доказ, який підтверджує факт стаціонарного та реабілітаційного лікування потерпілого, що підтверджується фіскальними та товарними чеками.

Проаналізувавши фіскальні та товарні чеки на предмет їх допустимості, достатності, достовірності та взаємозв`язку, судом встановлено, що ліки та медичні препарати придбавалися у відповідності до тих процедур, які проводилися згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2169/293 та відповідають фіскальним та товарним чекам, проте такі витрати підтверджені лише на суму 38 166 (тридцять вісім тисяч сто шістдесят шість) гривень 18 коп., а фіскальні чеки на суму 4 553 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят три) гривні 29 коп. складають витрати на продукти харчування, одяг, засоби гігієни, бензин, конструктори, ліки для серцево-судинної системи та шлунково-кишкового тракту та не підтверджують причинного зв`язку із поведінкою обвинуваченого, яка мала місце 31.01.2020.
У зв`язку з чим, суд вважає, що фіскальними чеками на суму 38 166 (тридцять вісім тисяч сто шістдесят шість) гривень 18 коп. підтверджуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з лікуванням, діагностикою, купівлею лікарських препаратів, які були призначені потерпілому ОСОБА_5 згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2169/293, яку необхідно стягнутиз обвинуваченого.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, при визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди суд керується: принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, а тому приймає до уваги ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість завданих потерпілому тілесних ушкоджень, характер та обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_5 , який отримав психічний стрес та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, оскільки тривалий час знаходився в медичному закладі на лікуванні, переніс хірургічне втручання, після якого проходив курс реабілітаційного лікування,був позбавлений можливості навчатися та спілкуватися з членами своєї родини, а також є дитиною-інвалідом. У зв`язку з чим, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають відшкодуванню у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Щодо відшкодування витрат на залучення представника для надання юридичних послуг, то згідно із ч. 2. ст. 120, п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України ці витрати несе потерпілий і вони належать до процесуальних витрат. Однак, згідно із ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках і в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Матеріалами даного кримінального провадження підтверджено витрати на залучення представника для надання юридичних послуг у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. У зв`язку з чим, ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 та ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції станом на 31.01.2020), за яким призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов, заявлений потерпілим, його законним представником та представником потерпілого, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 38 166 (тридцять вісім тисяч сто шістдесят шість) гривень 18 коп.; моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень та 20 000 (двадцять тисяч) гривень процесуальних витрат за надання юридичних послуг. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 796 (одну тисячу сімсот дев`яносто шість) грн. 90 коп. за проведення експертизи від № 045-522-2020 від 06.04.2020; 1 884 (одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп. за проведення експертизи від № 12-1/637 від 02.04.2020; 1 256 (одну тисячу двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп. за проведення експертизи від № 12-1/638 від 27.02.2020.

Речові докази: мопед марки «YAMAHA VINO», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_8 тапереданий на відповідальне зберігання останньому, залишити законному володільцеві; два СД-диски із відеозаписами з камер відеоспотереження системи «Безпечне місто», які долучено до матеріалів даного кримінального провадження, зберігати при матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1