ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1030/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/152/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року про заміну засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`якою у виді обмеження волі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2015 року

ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавленні волі.
Початок строку відбування покарання 14 липня 2016 року, кінець строку - 14 липня 2021 року.
Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100) та голова спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської областізвернулися до Харківського районного суду Харківської області з поданням про про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання, призначеного вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2015 року, більш м`яким.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року подання задоволено та замінено засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину основного покарання у виді 02 років 03 місяців 12 днів позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі на строк 02 роки 03 місяців 12 днів. Направлено засудженого до обмеження волі до місця відбування покарання у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що засуджений, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, як особа яка вчинила тяжкий злочин, дійсно відбув 1/2 частину строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом, став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка, відношення до праці, тому у суду є правові підстави вважати, що відбування покарання у виді позбавлення волі перестало бути доцільним щодо засудженого і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання обмеження волі, у зв`язку з чим подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100), голови спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким підлягає задоволенню.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду прокурор ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а матеріали справи повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог вказує на те, що судом поза увагою залишено той факт, що ОСОБА_7 не відшкодував цивільний позов за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2015 року, у зв`язку з чим рішення щодо заміни невідбутої частини на більш м`який вид покарання є передчасним, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення засудженого щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення; дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Частинами 3 та 4 ст.82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», встановлено, що судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб , суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Приписами статті 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Відповідно до ст.8 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідністю інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК України, засуджений і набуває права, у тому числі і на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке може бути застосоване лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що судом безпідставно та необґрунтовано застосовані до засудженого ОСОБА_7 положення ст.82 КК України, з наступних підстав.
Згідно відомостей матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 прибув до Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» 19.08.2016 із Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)». Працевлаштований до швацької дільниці.
За час відбування покарання ОСОБА_7 характеризується позитивно, стягнень не має, заохочувався адміністрацією установи три рази. На заходи виховного характеру ОСОБА_7 реагує задовільно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення. Приймає активну участь у суспільному житті відділення. Підтримує соціально-корисні зв`язки з родиною, шляхом листування, телефонних розмов, отримує посилки та передачі. За характером ОСОБА_7 спокійний, доброзичливий, в колективі засуджених вживається, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості.
Відповідно до висновку адміністрація установи, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання став на шлях виправлення, і до нього доцільно застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обмеженням волі на підставі ст. 82 КК України.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що засуджений ОСОБА_7 під час судового розгляду, за наслідками якого ухвалено обвинувальний вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2015 року, повністю визнавав свою вину за пред`явленим обвинуваченням.
Після ухвалення оскаржуваного судового рішення до засудженого ОСОБА_7 15.07.2019 року застосовано ще одне заохочення за виконання обов`язків, покладених КВК та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку і дотримання вимог пожежної безпеки (арк..114 особової справи).
Згідно психологічної характеристики, засуджений ОСОБА_7 психічні процеси проходять спокійно, стриманий. Працездатність висока. У робочому процесі відповідальний. Має позитивну соціальну установку. В побуті акуратний, у спілкувані стриманий, ввічливий, спокійний (арк.76 особової справи).
Тобто, згідно відомостей матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання, призначеного вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2015 року за ч.1 ст.121 КК України, характеризується адміністрацією кримінально-виправної установи виключно позитивно.
Апеляційні доводи прокурора щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_7 не відшкодував потерпілому завдану шкоду є суб`єктивними та безпідставними.
Так, вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11.12.2015 року визначено стягнути на користь потерпілого 30 000 грн. Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції засуджений відшкодовував потерпілому завдану матеріальну шкоду, пов`язану із витратами на лікування, та продовжує відшкодовувати йому моральну шкоду, перебуваючи в місцях позбавлення волі, що підтверджується наданими ним суду апеляційної інстанції відомостями копій квитанцій та розписки від потерпілого.
Окрім цього, згідно відомостей довідки від 21.01.2019 року про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду, станом на 21.01.2019 року виконавчі листи на утримання збитку з засудженого ОСОБА_7 на виконання до бухгалтерії Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» не надходили (арк..77 особової справи).
Ці обставини не оспорювалися прокурором під час апеляційного розгляду.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу прокурора, що головною умовою щодо можливості застосування до засудженого норм ст.82 КК України є те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, першочерговою підставою, яка впливає на можливість зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, є дотримання цією особою протягом усього періоду відбування покарання правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, а також його відношення до праці.
З огляду на викладене, вимога прокурора про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, з урахуванням доводів, що містяться в його апеляційній скарзі, є необґрунтованою та суб`єктивною, оскільки ОСОБА_7 за час відбування покарання своєю поведінкою та добросовісним ставленням до праці довів, що він став на шлях виправлення.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та вмотивованою, і колегія суддів не знаходить підстав для її скасування з підстав, які викладені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 квітня 2019 року про заміну засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`якою у виді обмеження волі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді