ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/172/20 Справа № 711/5313/19 Категорія: ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185, ч. 1, ч.2 ст. 200 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, є батьком малолітньої дитини ОСОБА_11 , 2018 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення злочину проживаючого в АДРЕСА_2 , відомості про працевлаштування судом не отримані, раніше судимого:

1) 05.10.2001 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання був звільнений із застосуванням іспитового строку 3 роки;

2) 26.12.2003 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано частково невідбутий строк 6 місяців по вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.10.2001 і остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців;

3) 14.03.2007 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст.307, ч.1 ст.306 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією майна. На підставі ст.71 КК України приєднане частково невідбуте покарання 3 місяці позбавлення волі по вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2003 року та остаточно визначено до відбуття покарання у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 20.02.2012 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.1 ст.187, ч.2 ст.185, 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. Звільнений 04.06.2013 за постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.05.2013 на підставі ст.81 КК України умовно-достроково, невідбута частина покарання 5 місяців 25 днів;

5) 17.01.2014 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В силу ст.71 КК України частково приєднане невідбуте покарання у вигляді 1 місяця позбавлення волі за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.02.2012 і остаточно визначено до відбуття покарання у виді 4 років 1 місяць позбавлення волі;

6) 05.03.2018 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки;

7) 27.06.2018 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.185, ч.4 ст.358 КК України до позбавлення волі на три роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст. 357 та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України два роки обмеження волі;

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання три роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 09.10.2019.

За ч.1 ст.200 КК України та за ч.2 ст.200 КК України ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано його у зв`язку з недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальні збитки в сумі 31 550 грн.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком ОСОБА_7 , близько 05.00 години 03.12.2017, знаходячись за адресою свого проживання в АДРЕСА_2 , дізнавшись, що його знайомий ОСОБА_9 має певну суму коштів, що знаходились на його платіжній банківській картці № НОМЕР_1 , випущену на ім`я останнього в ПАТ КБ «Приватбанк», таємно, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами наявними на даній картці, знаючи пін-код доступу до неї, викрав платіжну банківську картку № НОМЕР_1 , що імітована ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_9 , яка за сукупністю норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.

Крім того ОСОБА_7 03.12.2017, маючи намір на злочинне збагачення та гостру потребу в грошах, будучи особою без визначеного роду занять, повторно, умисно, таємно з корисливих мотивів, запам`ятавши пін-код доступу до картки № НОМЕР_1 , що імітована в ПАТ КБ Приватбанк на ім`я ОСОБА_9 , коли останній знімав із неї гроші, використовуючи викрадену у ОСОБА_9 картку № НОМЕР_1 та використовуючи відомий йому пін-код, здійснив неодноразові крадіжки грошових коштів, що знаходились на цій картці, шляхом отримання їх із банкоматів ПАТ КБ «Приватбанк», а саме:

о 05:44 годині викрав грошові кошти в сумі 5 000,00 грн., що знаходились на цій картці, отримавши їх із банкомату ПАТ КБ Приватбанк, що розташований в м. Черкаси по вулиці Різдвяній, 43;

о 05:44 годині повторно викрав грошові кошти в сумі 8 000,00 грн., що знаходились на цій картці, отримавши їх із банкомату ПАТ КБ Приватбанк, що розташований в м. Черкаси по вулиці Різдвяній, 43;

о 05:45 годині повторно викрав грошові кошти в сумі 4 550,00 грн., що знаходились на цій картці, отримавши їх із банкомату ПАТ КБ Приватбанк, що розташований в м. Черкаси по вулиці Різдвяній, 43;

о 09:15 годині повторно викрав грошові кошти в сумі 8 000,00 грн., що знаходились на цій картці, отримавши їх із банкомату ПАТ КБ Приватбанк, що розташований в м. Черкаси по бульвару Шевченка, 520;

о 09:16 годині повторно викрав грошові кошти в сумі 6 000,00 грн., що знаходились на цій картці, отримавши їх із банкомату ПАТ КБ Приватбанк, що розташований в м. Черкаси по бульвару Шевченка, 520.

Своїми діями ОСОБА_7 спричинив матеріального збитку потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 31550,00 грн..

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просив скасувати вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.10.2019 згідно якого ОСОБА_7 виправдано за ч.1 ст.200 та ч.2 ст.200 КК України, скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України і призначити покарання: за ч.1 ст.357 КК України - 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.200 КК України - штраф у розмірі 3 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.200 КК України - штраф у розмірі 5 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 70 КК України шляхом: поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, встановлені під час досудового розслідування, допитати потерпілого ОСОБА_9 , дослідити письмові матеріали кримінального провадження та характеризуючи дані обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що своє рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.200 та ч.2 ст.200 КК України суд побудував лише на тому, що не доведено факти підроблення, обвинуваченим електронних документів на переказ коштів, оскільки при знятті грошових коштів із банківської картки потерпілого ним здійснювалось за допомогою пін-коду, про який він дізнався у потерпілого.

Так, суд у своєму рішенні посилається на об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 200 КК України, а саме: як підробка, є виготовлення (створення), так і фальсифікація дійсних справжніх засобів доступу до банківських рахунків, у зв`язку з чим в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 200 КК України.

Однак судом не враховано, що підробленими документами на переказ та платіжними картками за ст. 200 КК України визнаються лише такі повністю чи частково фальсифіковані предмети, які мають схожість зі справжніми предметами за основними реквізитами та функціонально-цільову придатність справжніх предметів, що встановлюється з урахуванням всієї сукупності ознак та властивостей цих предметів, а саме, придатність предмета для отримання доступу до банківських рахунків та ініціювання переказу коштів, здійснення операцій.

Крім того, судом не враховано, що всі банківські операції з використанням платіжної картки здійснюються її держателем, у тому числі особою, яка знайшла (викрала) цю банківську платіжну картку, на підставі та в межах договору, укладеного між банком-емітентом і клієнтом-держателем платіжної картки. Вставляючи картку до банкомату та проводячи відповідні операції з клавіатурою, винна особа безпосередньо отримує доступ не до сейфового відділення банкомату, а зв`язується з операційною системою банку-емітента, отримує доступ до рахунку і дає банку вказівку провести певну операцію.

Таким чином, ОСОБА_7 , без дозволу та відома потерпілого, виконав підробку документів в електронному виді, а саме заявок на переказ коштів, у спосіб, який він отримав шляхом викрадення у потерпілого платіжної картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 та запам`ятавши пін-код доступу до неї, тобто авторизувався в системі як клієнт банку та виконав операції по зняттю грошових коштів.

Крім того, судом не враховано показання потерпілого ОСОБА_9 , який вказав, що через деякий час йому на телефон прийшли смс-повідомлення, про те, що до його банківського рахунку намагались здійснити доступ через Приват24.

Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України не надав належної оцінки зібраним доказам, побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 200 та ч. 2 ст. 200 КК України на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, фактично не оцінивши докази обвинувачення та не навівши мотивів, з яких їх відкинуто.

З огляду на викладене у судовому рішенні про виправдання ОСОБА_7 вбачається упередженість суду в наданні оцінки письмовим доказам, оскільки вони наведені вибірково та неповно, з метою уникнення формулювань, які ставлять під сумнів невинуватість обвинуваченого, що суперечить чинному кримінальному процесуальному закону.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 із зазначених у ній підстав, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , думку потерпілого ОСОБА_9 , який при вирішенні долі апеляційної скарги прокурора покладався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство у частині дослідження характеризуючих даних обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з ст. 94 цього Кодексу. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

При цьому згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчинена повторно та у викраденні офіційних документів, вчиненому з корисливих мотивів та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені у судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та ч.1 ст.357 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 незважаючи на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні крадіжки банківської картки у ОСОБА_9 та його грошей, які знаходились на цій картці, підтверджується:

- даними показів у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 , який суду повідомив, що 03.12.2017 він випадково потрапив до квартири ОСОБА_7 , з яким познайомився через свого товариша ОСОБА_12 .. У ОСОБА_7 вони втрьох пили горілку. Вживали спиртні напої до ранку. ОСОБА_7 запропонував залишитись у нього. Він заснув і прокинувся об 11 год. Після чого поїхав додому. Дома включив телефон, на який почали приходити SMS повідомлення про зняття грошей із його банківської картки № НОМЕР_1 . Всього було знято 31550,00 грн.. Коли лягав спати в квартирі у ОСОБА_7 його банківська картка була у нього в кармані штанів. Коли приїхав додому картка була також при ньому. Підтвердив, що в присутності ОСОБА_7 він використовував банківську картку і застосовував пін-код та допускає, що ОСОБА_7 міг його бачити. Заявив позовні вимоги до ОСОБА_7 на суму 31550,00 грн., які підтримав та просив стягнути на його користь із відповідача обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- даними показів у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , яка суду повідомила, що вона є дружиною ОСОБА_7 .. Підтвердила, що взимку 2017 року (точної дати не пам`ятає), до них в квартиру приходив потерпілий ОСОБА_9 із ОСОБА_12 , які вживали спиртні напої разом із її чоловіком ОСОБА_7 .. Потерпілий спав у них та пішов на наступний день;

- даними відомостей із виписки по картці рахунку № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 73, 98), які встановлюють дату, час та місце розташування банкоматів, з яких були отримані грошові кошти;

- даними зображень із камер спостереження ПАТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с. 76-86). При цьому обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що саме він зображений на цих фотознімках;

- даними відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.04.2018, згідно яких потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка вчинила відносно нього злочин (т.1 а.с. 89-91).

- даними відомостей протоколу проведення слідчого експерименту від 26.06.2019, за яким підозрюваний ОСОБА_7 розповів та показав на місцях про обставини крадіжки банківської картки у ОСОБА_9 та його грошей, які знаходились на цій картці (т.1 а.с. 102-115). Його показання відповідають його поясненням, які він давав у судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України доведене та, що він обґрунтовано засуджений за вказаними статтями.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 діянь, за які він засуджений, відповідають показанням потерпілого, свідків та частково обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла переконання, що письмові докази по кримінальному провадженню разом з показами потерпілого та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні діянь, за які він засуджений, повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді провадження в апеляційному суді сторона просила провести часткове судове слідство та дослідити ряд документів та доказів, які були зазначені в резолютивній частині апеляційної скарги.

Колегія суддів відмовила в задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, окрім дослідження характеризуючи даних на обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Що стосується кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 357 КК України, то стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 були кваліфіковані як незаконне заволодіння платіжною карткою шляхом шахрайства (т.1 а.с. 130).

Проте, місцевий суд з цим не погодився, оскільки, змінюючи обвинувачення ОСОБА_7 05.09.2019 прокурор самостійно встановив спосіб заволодіння банківською карткою потерпілого шляхом крадіжки, що ним же було відображено в обвинуваченні.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а тому суд керуючись встановленими обставинами обвинувачення змінив описання кваліфікації за ч.1 ст. 357 КК України зазначивши, що офіційним документом ОСОБА_7 заволодів шляхом крадіжки.

З таким висновком місцевого суду також погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції не вийшов за межі висунутого обвинувачення, при цьому не було змінено становище обвинуваченого, а його діяння залишились кваліфікованими за ч.1 ст. 357 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду стосовно недоведеності того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 (п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України), а саме не доведено, що вчинено підроблення електронних документів на переказ коштів, а також їх повторне підроблення, та дійшла вірного висновку, на думку суду апеляційної інстанції, що його необхідно визнати невинуватим та виправдати за ч.1 ст. 200 та ч.2 ст. 200 КК України.

Так, об`єктивною стороною такого злочину як підробка є виготовлення (створення), так і фальсифікація дійсних (справжніх) засобів доступу до банківських рахунків. Прокурор кваліфікував дії ОСОБА_7 , які направлені на зняття готівкових коштів як крадіжку та кваліфікує їх за ч.2 ст. 185 КК України. При цьому прокурор вказав спосіб викрадення використання банківської картки у потерпілого ОСОБА_9 та використання вже відомого ОСОБА_7 пін-коду.

Придніпровським районним судом м. Черкаси на підтвердження цього було встановлено, що ОСОБА_7 використовувалась не виготовлена, а дійсна банківська картка як електронний документ, а зняття готівкових коштів із банкоматів здійснювалось за допомогою належного пін-коду, тобто без жодної фальсифікації справжніх засобів доступу до банківського рахунку.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком місцевого суду щодо визнання неналежними доказами три фотокопії (скриншоти) зі сторінок історії власного електронного кабінету ОСОБА_9 в ПАТ КБ «Приватбанк», так як інформація, не стосується рахунку № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 153-155).

Під час розгляду кримінальних проваджень суд зобов`язаний суворо додержуватись закріплений у ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених у судовому засіданні доказів, місцевий суд дійшов до вірного, на думку суду апеляційної інстанції, висновку про недоведеність того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 (п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України), а саме не доведено, що вчинено підроблення електронних документів на переказ коштів, а також їх повторне підроблення, та дійшов висновку, що його необхідно визнати невинуватим та виправдати за ч.1 ст. 200 та ч.2 ст. 200 КК України і з таким рішенням повністю погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 200 та ч.2 ст. 200 КК України в діях ОСОБА_7 ..

Доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не знайшли свого об`єктивного підтвердження в суді апеляційної інстанції та спростовуються доказами, які належним чином оцінені місцевим судом із зазначенням причин, чому одні докази взяті до уваги, а інші докази відхилено.

Також даним доказам дана належна юридична оцінка, і які у своїй сукупності та своєму взаємозв`язку не підтверджують доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 200 та ч.2 ст. 200 КК України, проте повністю підтверджують його вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 та ч.1 ст. 357 КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 щодо того, що необхідно скасувати вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підтвердження не знайшли, висновки у вироку суду ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів вбачає, що обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 немає.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2019 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :