ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/6625/18
Номер провадження 11-кп/819/1179/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7

Обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003744 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 26 грудня 2019 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для справи, просить ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.10. 2019 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначив, що стороною обвинувачення лише перелічено, проте не доведено існування ризиків, передбачених

ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, слідчий суддя належним чином не обґрунтував своє рішення з приводу існування ризиків. Зазначає, що за час перебування під вартою його стан здоров`я погіршився.

Окрім обвинуваченого, з зазначеною вище ухвалою не погодився і адвокат

ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , який просив ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2019 року скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд помилково дійшов висновку про те, що ризики, вчинення обвинуваченим нових злочинів, переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого не зменшилися.

Звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є ідентичне первинному.

Також зазначає, що посилання суду в оскаржуваній ухвалі на тяжкість покарання є формальними, абстрактними, та такими, що не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами про те, що обравши обвинуваченому альтернативний запобіжний захід, аніж тримання під вартою, останній матиме можливість вчинити протиправні дії.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 121 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя, за яке, передбачене покарання у виді позбавлення від п`яти до восьми років позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих, а також злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який він вчинив у період непогашеної судимості, офіційно не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, не має стійких соціальних зв`язків, зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя.

Також, колегія суддів не може залишити поза увагою і той факт, що відповідно до вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.02.2019 року, ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України - порушення правил адміністративного нагляду, яке полягає у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі та призначено покарання у виді арешту, строком на 6 місяців.
Крім того, 18 вересня 2018 року від потерпілого ОСОБА_9 на адресу слідчого та процесуального керівника у провадження надійшла заява про те, що він просить вжити заходи до свого брата, оскільки за час перебування його на лікуванні ОСОБА_8 погрожує йому вбивством, якщо останній не забере заяву з правоохоронних оргаів.
На думку колегії суддів, вищезазначена характеристика ОСОБА_8 дає достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочину, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта та його захисника, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника та обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченого місця проживання, колегія суддів хоч і приймає до уваги, проте вказаний факт не зменшує встановлені ризики та не є визначальним аргументом для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Посилання апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої оцінки захисником обставин, встановлених судом.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на погіршення стану здоров`я, матеріалами справи не підтверджуються та не доведені стороною захисту.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 28 жовтня 2019 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4