ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/2026/17 Головуючий в 1-й Інстанції: ОСОБА_1 Провадження №11-кп/819/311/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаряОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 20.12.2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Генічеськ, Херсонської області, громадянина України, не працюючого, освіта середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10.03.2017 року Генічеським районним судом Херсонської області за ч.1 ст. 186 КК України до 200 годин громадських робіт, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 10.03.2017 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 25 (двадцяти п`яти) днів обмеження волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за злочин, вчинений ним за таких обставин.
ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 10.03.2017 року за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, згідно направлення Генічеського РВ пробації №11-893 від 02.06.2017 року, направлений для відбування покарання до Генічеського КП «Азовкомунсервіс», де розпорядженням №41-г від 06.06.2017 року прийнятий на 200 годин громадських робіт, йому було під підпис роз`яснено порядок відбування покарання, але ОСОБА_7 умисно, з метою ухилення від відбування покарання, постійно знаходячись за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , станом на 22.06.2017 року допустив невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи, а саме жодного разу не прибув для відбування покарання, тим самим, будучи засудженим до даного виду покарання, ухилився від подальшого відбування громадських робіт.
Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, посилається на суворість призначеного покарання, просить призначити йому покарання із застосуванням іспитового строку. В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що в ході судового розгляду не було встановлено будь-яких обставин, які обтяжують покарання. Крім того зазначає, що на теперішній час перебуває на реабілітації у Генічеському районному реабілітаційному центрі «Благодать» та виявляє зацікавленість у зміні способу свого життя, не вживає спиртних та наркотичних виробів.
Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді щодо суті поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині доведеності його вини, кваліфікації дій учасниками провадження не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині. Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Що ж до доводів обвинуваченого про суворість призначеного покарання та необхідність його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що ним фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджує апелянт, не має.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, зловживає спиртними напоями, є особою, раніше судимою, в тому числі особою, яка раніше звільнялася від відбування покарання з випробуванням, проте належних висновків він не зробив і продовжив вчиняти нові злочини проти власності, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням цих конкретних обставин та даних про особу винного, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_7 можливо без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці та правильно призначив йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік у межах санкції ч.2 ст. 389 КК України. Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ті обставини, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зокрема, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який, будучи судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на теперішній час він виявляє дієву зацікавленість у зміні способу свого життя, перебуває на реабілітації у Генічеському районному реабілітаційному центрі «Благодать», де характеризується з позитивної сторони, не вживає спиртних напоїв та наркотичних речовин, до уваги суду не приймаються, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього обвинуваченим не надано, відсутні такі докази і в матеріалах кримінального провадження.

Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить, тому його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 20.12.2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ОСОБА_2 / ОСОБА_3 / ОСОБА_4