Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно, вилучене 20 листопада 2019 року під час обшуку на земельних ділянках, які розташовані на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району за кадастровими номерами :08:000:0147, :08:000:0215, та приміщень, наземних споруд, які знаходяться на цих ділянках та які використовує ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, ніж, який поміщено до полімерного пакету №14035088; ваги електронні, марки «Pocket scale», які поміщено до полімерного пакету №7000634, та виявлені в адміністративному приміщенні у металевому сейфі іноземну валюту купюри номіналом 100 доларів США в кількості 110 штук на загальну суму 10 100 доларів США; купюри номіналом 50 доларів США в кількості 4 штук на загальну суму 200 доларів США; купюри номіналом 20 доларів США в кількості 5 штук на загальну суму 100 доларів США; купюри номіналом 10 доларів США в кількості однієї; купюри номіналом 100 польських злотих в кількості 343 штук на загальну суму 34 300 злотих; купюри номіналом 50 польських злотих в кількості 10 штук на загальну суму 500 злотих; купюри номіналом 200 польських злотих в кількості 8 штук на загальну суму 1 600 злотих; купюри номіналом 20 польських злотих в кількості 13 штук на загальну суму 260 злотих; купюри номіналом 10 польських злотих в кількості 2 штук на загальну суму 20 злотих; купюри номіналом 500 українських гривень в кількості 3 штук на загальну суму 1 500 гривень; купюри номіналом 200 українських гривень в кількості 6 штук на загальну суму 1 200 гривень; купюри номіналом 50 українських гривень в кількості 6 штук на загальну суму 300 гривень; купюри номіналом 20 українських гривень в кількості 5 штук на загальну суму 100 гривень; купюри номіналом 10 українських гривень в кількості 8 штук на загальну суму 80 гривень; купюри номіналом 5 українських гривень в кількості 7 штук на загальну суму 35 гривень; купюри номіналом 2 українські гривні в кількості 3 штук на загальну суму 6 гривень; купюри номіналом 1 українська гривня в кількості 14 штук на загальну суму 14 гривень, які поміщено до полімерного пакету №7085477.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2019 вказане клопотання задоволено частково та накладено арешт на вилучене 20.11.2019 в ході обшуку земельних ділянок, розташованих на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району за кадастровими номерами :08:000:0147, :08:000:0215, та приміщень, наземних споруд, які знаходяться на цих ділянках, майно, а саме: ніж, який поміщено до полімерного пакету №14035088; ваги електронні, марки «Pocket scale», які поміщено до полімерного пакету №7000634. У решті клопотання відмовлено.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що відсутні будь-які докази, які вказували б на походження вилучених грошей саме від вчинення кримінальних правопорушень, а отже, арешт на ці грошові кошти не виправданий цілями даного кримінального провадження.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, прокурор оскаржує його з мотивів незаконності та невмотивованості. Вказує, що ОСОБА_10 , будучи керівником створюваної та очолюваної ним групи, надавав на постійній основі великими партіями іншим особам для збуту наркотичні засоби та психотропні речовини, які збувалися дрібними партіями мешканцям м. Нововолинська, а отримані кошти передавали ОСОБА_10 , який неодноразово відвідував складські приміщення на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району. Дані обставини стверджується протоколами НСРД. Посилається на те, що на даний час відсутнє будь-яке підтвердження того, що вилучені кошти належать іншим особам. Зазначає, що вказані гроші відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а тому просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на усі вилучені під час обшуку речі та гроші.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив накласти арешт на все майно, представника власника майна, який апеляцію заперечив і просив рішення слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказаних вимог закону дотримано.
Матеріалами провадження стверджується, що 17.11.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості № 0000526 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.305, ч.1, ч.2, ч.3 ст.307, ч.2 ст.348, ст.348 КК України.
Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно зі ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, вилучені ніж та ваги електронні, марки «Pocket scale», відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що вони використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, а тому з метою збереження речових доказів та їх дослідження органами досудового розслідування клопотання слідчого у цій частині підлягає задоволенню.

У апеляційних доводах прокурор стверджує, що вилучені під час обшуку гроші також відповідають критеріям ч.2 ст.167 КПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведено незаконність походження вказаних коштів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
При цьому матеріали провадження не містять жодних доказів, які вказували б на те, що вилучені при обшуку гроші можуть бути предметом вчинення кримінальних правопорушень чи зберегли на собі їх сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду кримінального провадження.

Крім того, у суді апеляційної інстанції стороною обвинувачення також не доведено необхідність накладення арешту на вищезазначене майно та ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Твердження прокурора про необхідність задоволення клопотання апеляційний суд вважає передчасними і такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому відсутні достатні правові підстави для накладення арешту на вилучені під час обшуку гроші.
Нових доказів стороною обвинувачення апеляційному суду надано не було.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2019 року про часткове задоволення клопотання про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді