Дата документу 15.01.2020 Справа№ 310/3997/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/3997/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/255/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 1 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області, маючий неповну середню освіту, не працюючий, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4068 грн. 26 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

7 квітня 2019 року приблизно о 22 год. 55 хв. в темну пору доби в с. Новопетрівка Бердянського району Запорізької області водій ОСОБА_11 , в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним легковим автомобілем «Ford Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався освітленою світильниками вуличного освітлення проїзною частиною вул. Центральної з боку вул. Матросова в напрямку вул. Пушкіна.
В цей же час, попереду водія ОСОБА_12 , в районі будинку № 26 біля правого краю проїзної частини (за напрямком руху водія ОСОБА_12 ), на проїзній частині стояли пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Під час руху у вищевказаному напрямку, водій ОСОБА_11 мав об`єктивну можливість своєчасно виявити пішоходів на проїзній частині та технічну можливість уникнути наїзду на них, однак внаслідок впливу алкогольного сп`яніння, зниження уваги, швидкості реакції та неадекватного сприйняття дорожньої обстановки, порушивши вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив необережність та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 та всупереч встановленим Правилам дорожнього руху України залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті наїзду пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, з якими її було доставлено до КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання», де 11 квітня 2019 року від отриманих тілесних ушкоджень настала її смерть.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції фактично звільнив його від відбування як основного так і додаткового покарання, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною та грубим порушенням ПДР України, поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину, який побачивши, що потерпіла перебуває в тяжкому стані після ДТП, допомогу їй не надав і залишив місце події, а також невідворотні наслідки злочину у вигляді загибелі потерпілої.

Вважає, що вказані обставини безумовно свідчать про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та скоєного ним кримінального правопорушення, що унеможливлює виправлення останнього без реального відбування покарання.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а в решті вирок суду залишити без змін.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що він вчинив необережний злочин, вину визнав, у повному обсязі відшкодував матеріальну та моральну шкоду, потерпіла його вибачила, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, потерпіла просила не позбавляти його свободи, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Від потерпілої ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду також надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, свою вину визнав, повністю оплатив лікування її матері, витрати на поховання та витрати, пов`язані з панахидою, він позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та відшкодування матеріальної і моральної шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, суспільно-корисною працею не займається, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції формально врахував характер вчиненого злочину, думку потерпілої про можливість призначення покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі, повне відшкодування потерпілій завданої шкоди, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 самовпевнено та безвідповідально керуючи транспортним засобом, грубо порушив Правила дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також тяжкі наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у смерті потерпілої.

Крім того, перебування обвинуваченого у стані навіть легкого ступеню алкогольного сп`яніння не можна не враховувати при призначенні покарання, адже, керуючи автомобілем у нетверезому стані, ОСОБА_7 грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків. Уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.
Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 51-2658км18 (єдиний унікальний номер 484/3291/16-к).
З урахуванням вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, невідворотних наслідків у вигляді смерті потерпілої, а також поведінки обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину, який потерпілій допомоги не надав та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує, що він вчинив необережний тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, від якого настала смерть однієї людини, самовпевнено та безвідповідально експлуатував транспортний засіб, перебував у стані алкогольного сп`яніння, потерпілій допомоги не надав, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, суспільно-корисною працею не займається, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням та без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди, думку потерпілої з приводу покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 1 серпня 2019 року задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 1 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4