ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/675/20 Справа № 206/6690/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельниковае, громадянина України, засудженого вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією усього належного йому майна,
якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ Ігренський виправний центр №133 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що подання щодо ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання носить суто формальний характер, оскільки до кінця строку відбування покарання залишився ще досить тривалий проміжок час - кінець строку припадає на 03.02.2022. Разом з цим, перебування засудженого у виправному центрі є не тривалим та на цей час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових злочинів, а сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, та наявність загалом 4 заохочень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника ДУ Ігренський виправний центр №133.
Вимоги скарги обґрунтовує незаконністю ухвали через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам, що суттєво вплинуло на рішення суду. На думку захисника, ОСОБА_5 повістю довів своє виправлення, може повернутися в суспільство та почати приносити користь працюючи на АЗС. Вказує, що ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного строку покарання, за час відбування покарання у СІЗО заохочень та стягнень не мав, з 01.10.2015 відбував покарання у МВК (№91), характеризується позитивно, має заохочення, стягнень не має, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень, має хвору матір, яка потребує догляду. З 25.06.2019 за власним бажанням на добровільній основі працевлаштований старшим днювальним дільниці КД і Р, у червні знаходився у відділенні карантину, діагностики та розподілу, працював на контрагентському об`єкті ТОВ Сонячне, з липня по теперішній час не працевлаштований. Також, до суду надано гарантійний лист з ПП АЗС-11, відповідно до якого гарантується працевлаштування засудженого у разі його умовно-дострокового звільнення та надано позитивну характеристику з попереднього місця роботи.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника ДУ Ігренський виправний центр №133.
Вимоги скарги обґрунтовує незаконністю та не обгрунтованістю ухвали суду першої інстанції. Засуджений вказує, що на протязі досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження давав щирі свідчення, не намагався уникнути відповідальності за вчинений злочин. Під час відбування покарання в різних уставах, дотримується вимог режиму правил внутрішнього розпорядку, дисципліни, виконання вказівок і розпорядження адміністрації пенітенціарної установи, має заохочення та не має стягнень, товарисько відноситься до інших засуджених, що підтверджує його сумлінну поведінку у виправній установі. На його думку, суд першої інстанції не взяв до уваги його добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на нього обов`язків, та те, що він додержуєтся правил трудового розпорядку, правил охорони праці та техніки безпеки, бережливо використовує певне обладнання, інструменти, матеріали тощо. Також вказує, що судом не взято до уваги його звернення, щодо працевлаштування до адміністрації ДП Підприємство ДКВСУ №133, його характеристика з останнього місця роботи, щоденник індивідуальної роботи з засудженим з оцінками його ступеню виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисника та засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, яким засуджений за ч.2 ст. 307 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2016 року, на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано засудженому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 липня 2013 року по 09 липня 2013 року включно, з розрахунку 1 день попереднього увязнення за 2 дні позбавлення волі, та 11 січня 2019 ухвалою цього ж суду замінено невідбутий строк 03 роки 05 місяців 16 днів покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст. 82 КК України, на обмеження волі. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпроптеровська від 04 липня 2019 року зараховано період з 11 січня 2019 року по 04 червня 2019 року на підставі п. б, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України з розрахунку, що 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі.
Також, судом першої інстанції враховано, що за час відбування покарання в ДУ «Ігренський виправний центр (№133)» з 04 червня 2019 року він характеризується позитивно, має 1 заохочення, стягнень не має, підтримує зв`язки з рідними, Окрім цього, з 25 червня 2019 року за власним бажанням на добровільній основі працевлаштований старшим днювальним дільниці КД і Р. Згідно довідки про працевлаштування засудженого за 2019 рік, він у червні місяці знаходився у відділенні карантину, діагностики і розподілу, та в тому місяці працював на контрагентському об`єкті ТОВ Сонячне, з липня по теперішній час не працевлаштований.

Засуджений відбув 2/3 частини призначеного строку покарання.

Поряд із цим, під час відбування покарання в інших установах, засуджений характеризувався посередньо та позитивно. За весь час відбування покарання, мав 4 заохочення, стягнень не мав.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Доводи засудженого та його захисника про ненадання судом належної оцінки особі засудженого, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарг засудженого та його захисника, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 хоча і характеризується позитивно, однак за весь час відбування покарання має лише 4 заохочення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення ставленням до праці та не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційні скарги засудженого та захисника задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційних скарг, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4