Справа № 404/159/20
Номер провадження 1-кс/404/102/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000207, з попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.272 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на залізобетонні палі у кількості 6 марки С120.35.8т заводський номер «1685», «1626», «1695», «1663», «1627», «1662» та 1 палю зі слідами механічних пошкоджень (маркування нечітке), власником яких є ТОВ «Придніпровський олійноекстраційний завод», розташований за адресою: м. Кропивницький, просп. Промисловий, 14-а.

До початку судового розгляду прокурор подав заяву про можливість слухання клопотання без його участі, вимоги викладені в ньому підтримує в повному обсязі.

Представник власника майна ОСОБА_4 повідомлявся, надав заяву про слухання справи без його участі, проти вимог клопотання не заперечує.

Неприбуття у судове засідання слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, що належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду клопотання (ч.1 ст. 172 КПК України).

Враховуючи такі обставини, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України розгляд клопотання проведено за відсутності учасників процесу та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали додані до клопотання, приходжу до висновку про обґрунтованість клопотання, виходячи із наступного.

Слідчий відділ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000207, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 272 КК України, за фактом того, що 10.01.2020 року працівники ТОВ «Буденерготорг», перебуваючи на території ТОВ «Придніпровський ОЕЗ», що розташоване за адресою: просп. Промисловий, 14-а в м. Кропивницький, під час виконання робіт із випробування паль № 19.12в, а саме виконання робіт по влаштуванню пальового поля в складі реалізації проекту «Реконструкція комплексу будівель ТОВ «Придніпровський ОЕЗ» з добудовою паросилової ділянки з когенераційною установкою електричною потужністю 26 МВт», порушили вимоги з охорони праці, в результаті чого відбувся злам залізобетонної палі, яка при падінні притисла потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень останні померли на місці.

Тимчасово вилучене майно: залізобетонні палі у кількості 6 марки С120.35.8т заводський номер «1685», «1626», «1695», «1663», «1627», «1662» та 1 палю зі слідами механічних пошкоджень, слідчий оглянув, а постановою від 13.01.2020 року визнав їх речовим доказом.

При цьому слідчий надав достатньо відомостей зафіксованих у протоколах: допиту свідків, огляду місця події, письмових поясненнях, на підставі яких можна стверджувати про обґрунтованість підозри вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. З ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч.3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, прокурор, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно з тих підстав, що воно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Майно, визнане речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний» тягар для особи.

Держава гарантує право громадян на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в майнові права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони розпорядження, з метою запобігання зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Тимчасове обмеження конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах власника і третіх осіб.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема як порушення права особи на захист. Докази, передбачені цією статтею повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду (ч. 4 ст. 87 КПК).

Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик знищення майна, є достатніми умовами для застосування щодо цього рухомого майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, огляду (ч.2 ст. 168 КПК України).

Разом з цим, огляд був проведений 13.01.2020 року, майно вилучено та перебуває у статусі тимчасово вилученого майна.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Стороною обвинувачення обґрунтовано доведено, що тимчасово вилучене майно може зберігати на собі сліди злочину. За таких умов, прокурор обґрунтовано вважає про необхідність забезпечення проведення експертиз. Предметом спеціальних досліджень є все без виключення тимчасово вилучене майно. У протилежному випадку існує ризик втрати речових доказів, а відтак необхідно забезпечити у незмінному стані збереження речового доказу, та подальшого безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна для забезпечення організації проведення експертиз, а також безпосереднього дослідження доказів у суді.

Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст. 168 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

З наданих матеріалів встановлено, що дії слідчого/прокурора відповідають вимогам закону. Прокурор довів наявність розумної підозри про існування ризику умисного знищення або зміни майна, що призведе до втрати значення речового доказу, як такого. За таких умов майно, що було тимчасово вилучено слідчим відповідає вказаним критеріям і підлягає арешту. Також для проведення ефективного досудового розслідування, призначення та проведення спеціальних досліджень є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення злочину. Зважаючи на перераховані обставини, підлягає задоволенню і вимога про необхідність застосування заборони в користуванні та розпорядженні арештованим майном.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси володільця вилученого майна, шляхом накладення арешту та заборони користування та розпорядження. Негативних наслідків від вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено.

Держава забезпечує право особи на мирне володіння майном; зобов`язується виконати позитивний обов`язок пов`язаний з організацією проведення ефективного досудового розслідування. Дотримання заявлених істотних та суспільно-корисних інтересів переважає строкове, незначне обмеження майнових прав володільця тимчасово вилученого майна.

З урахуванням викладеного і керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт та заборонити відчуження, користування, розпорядження майном, а саме на: залізобетонні палі у кількості 6 штук, марки С120.35.8т, заводський номер «1685», «1626», «1695», «1663», «1627», «1662» та 1-го палю зі слідами механічних пошкоджень (маркування нечітке), власником яких є ТОВ «Придніпровський олійноекстраційний завод», яке знаходиться за адресою: м. Кропивницький, просп. Промисловий, 14-а.

Слідчому Кропивницького відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області вчинити дії спрямовані на реєстрацію арешту майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчений строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1