Житомирський апеляційний суд
Справа №294/895/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
13 квітня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі в режимі відеоконференції клопотання прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000115, клопотання захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , про зміну запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро (Дніпропетровськ), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 406, ч.3 ст. 406 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боровківка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 406, ч.3 ст.406 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Новомалинівка, Широківського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , неодруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 406, ч.3 ст.406 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 26.02.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.3 ст.406 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст. 406 КК України у виді 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 406 КК України - у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 , слід рахувати з 27.05.2019 року - з часу взяття під варту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27.05.2019 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 днів, тобто до 26.04.2020 року.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.3 ст.406 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст.406 КК України у виді 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст.406 КК України - у виді 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 за сукупністю злочинів остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 роки позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 , слід рахувати з 27.05.2019 року - з часу взяття під варту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 , строк попереднього ув`язнення під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27.05.2019 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 днів, тобто до 26.04.2020 року.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.406, ч.3 ст.406 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст. 406 КК України у виді 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 406 КК України - у виді 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_9 за сукупністю злочинів остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 роки позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 , слід рахувати з 27.05.2019 року - з часу взяття під варту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 , строк попереднього ув`язнення під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27.05.2019 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 днів, тобто до 26.04.2020 року.

Від прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 надійшли клопотання про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з утриманням на гауптвахті, строк якого спливає 26.04.2020 року. Прокурор посилається на те, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не відпали.
Зазначає, що існує ризик переховування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ними кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винними у вказаному кримінальному правопорушенні, в якому вони обґрунтовано обвинувачуються.

Посилається на те, що, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 можуть незаконно впливати на потерпілих та інших осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню, або продовжать вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вказує, що відповідно до п.229 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду. Таким чином дані військовослужбовці не підлягають звільненню доти, доки до них застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вважає, що тримання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених під час судового розгляду. Зміна ж запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, обвинувачених та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Від захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті обвинувачених, на більш м`який запобіжний захід, а саме на особисте зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вказує, що на даний час відпали усі ризики, що визначені ст.177 КПК України, зокрема, допитані усі свідки у справі, досліджені усі письмові докази, що наявні у сторони обвинувачення, таким чином, будь-як вплинути на свідків чи знищити речові докази обвинувачені не мають будь-якої можливості.

Зазначив, що обвинувачені підлягають мобілізації із лав Збройних сил України, однак, у зв`язку із їх утриманням під вартою, це неможливо зробити, чим порушуються їх конституційні обов`язки, визначені ст.65 Конституції України.

Послався на те, що за місцем проходження військової служби ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 характеризуються із позитивної сторони, наміру продовжувати злочини не мають, раніше до кримінальної чи іншої відповідальності не притягались. Крім цього, у випадку мобілізації, обвинувачені залишать військову частину та повернуться за місцем свого проживання, де вони мають стійкі соціальні зв`язки та сім`ї, що унеможливить вплив на свідків та не спричинить конфлікту інтересів суспільства. Вказав, що потерпілий ОСОБА_14 неодноразово під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляв, що не має будь-яких претензій до обвинувачених та просить змінити їм запобіжний захід на більш м`який.

Вважає, що подальша потреба у застосуванні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 найбільш суворого та виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою відсутня, та зазначає, що більш доцільним є застосування до них іншого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Звертає увагу на ту обставину, що Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19 з 12.03.2020 р. по 23.04.2020 р. на всій території України оголошено карантин. Належні умови, що гарантують безпеку здоров`ю та життю обвинуваченим в умовах тримання їх на гауптвахті відсутні. Апеляційний розгляд даної справи, у зв`язку з карантинними заходами, введеними в Україні, може тривати значний час, а тому перебування їх на гауптвахті жодним чином не є обґрунтованим.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_11 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на більш м`який запобіжний захід, а саме на домашній арешт із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Посилається на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та жодних об`єктивних даних, які б підтверджували ці ризики відносно ОСОБА_9 , матеріали кримінального провадження не містять.

Вказав, що тримання під вартою відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Зазначив, що наявність ризиків, на які посилається прокурор, а саме те, що ОСОБА_9 буде переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, знищити або спотворити яку небудь з речей чи документів, які мають значення для справи, впливати на потерпілих, свідків або інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні є лише припущенням прокурора та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Разом з тим вказав, що вказані ризики взагалі не можуть існувати, оскільки судовий розгляд провадження вже закінчений, усі речі, документи, докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення зібрані та вивчені, свідки, потерпілі та обвинувачені по справі допитані.

Вказав, що ОСОБА_9 характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про міцні соціальні зв`язки та можливість змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Послався на те, що строк проходження військової служби у ОСОБА_9 закінчився 12 листопада 2019 року, однак утримання його під вартою позбавляє можливості демобілізуватись із військової частини.

Заслухавши прокурора ОСОБА_12 , який підтримав клопотання прокурора, та заперечив щодо задоволення клопотань захисників, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтримали свої клопотання про зміну запобіжного заходу та заперечили щодо клопотань прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотань, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, виходячи наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
Отже, існує ризик того, що обвинувачені під загрозою можливого покарання можуть переховуватися від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наслідки, які настали в результаті його вчинення (з обставин інкримінованого обвинувачення потерпілий ОСОБА_14 отримав 3 групу інвалідності), суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винними, колегії суддів дійшла до висновку про існування, на час постановлення ухвали, обґрунтованих підстав вважати, що наявні не абстрактні, а конкретні ризики можливості вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень та переховування від суду, а відповідно неможливості застосування до них менш суворого запобіжного заходу.
За таких обставин клопотання прокурора підлягають задоволенню.
Що стосується клопотання захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що посилання захисників на наявність у обвинувачених постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Посилання захисників на те, що строк проходження військової служби у обвинувачених закінчився 12 листопада 2019 року, а утримання їх під вартою позбавляє можливості демобілізуватись із військової частини також не можна вважати безумовною підставою для зміни обвинуваченим запобіжного заходу. Відповідно до п.229 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи, що згідно вироку Баранівського районного суду Житомирської області від 26.02.2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням кінцевого терміну його по 26.04.2020 року, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто по 11 червня 2020 року включно.

Керуючись ч.2 ст.376,ст.197, 199, 401, 405 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме по 11 червня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме по 11 червня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме по 11 червня 2020 року включно.

Строк дії ухвали по 11 червня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :