Справа № 157/711/19 Провадження №11-кп/802/595/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 серпня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, не працює, раніше несудимого,
засуджено:

- за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк відбування покарання обвинуваченому визначено обчислювати з дня затримання 09 березня 2019 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 09 березня 2019 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Цивільний позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_7 на користь Камінь-Каширської районної державної адміністрації витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого в розмірі 8301 (вісім тисяч триста одна) гривня 12 коп.
Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 8385 (вісім тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 75 коп.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що 08 березня 2019 року близько 19 год. 00 хв. він, перебуваючи у житловому будинку за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , виявивши у спальній кімнаті помешкання ОСОБА_9 , який спав та не міг розуміти вчинюваних дій, скориставшись безпорадним станом останнього, на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, умисно завдав у ліву ділянку голови ОСОБА_9 два удари металевою трубою, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження, які належать до тяжких, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, від яких 13 березня 2019 року потерпілий, не приходячи до свідомості, помер у лікарні.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, захисник оскаржує вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що його підзахисний вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин. Стверджує, що обвинувачений вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. Крім того, зауважує, що ОСОБА_7 раніше несудимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває. Зазначає, що місцевим судом враховано суспільно-небезпечний характер дій обвинуваченого, зокрема спосіб та механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, локалізацію спричинених ударів, що були спрямовані в голову потерпілого, тобто в життєво-важливий орган, як обтяжуючу покарання обставину, що не передбачена ст.67 КК України. З огляду на наведене просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання, застосувавши більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст.69 КК України.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав подану апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечила і просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Згідно зі ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд, призначаючи обвинуваченому покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, на думку суду апеляційної інстанції, заслуговують на увагу.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс активне сприяння розкриттю злочину.
До обтяжуючих покарання обставин судом віднесено вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані.
Хоча у своїй апеляційній скарзі захисник стверджує, що місцевим судом враховано суспільно-небезпечний характер дій обвинуваченого, зокрема спосіб та механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, локалізацію спричинених ударів, що були спрямовані в голову потерпілого, тобто в життєво-важливий орган, як обтяжуючу покарання обставину, апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими.
У вироку зазначено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд враховує суспільно-небезпечний характер дій обвинуваченого, зокрема спосіб та механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, локалізацію спричинених ударів, що були спрямовані в голову потерпілого, тобто в життєво-важливий орган, тим самим посягнувши на найцінніше здоров`я та життя потерпілого.
Однак до обставин, які обтяжують покарання, суд відніс лише вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані, про що і вказав у мотивувальній частині судового рішення.
Судом взято до уваги позицію потерпілої, яка наполягала на реальній мірі покарання, мотивуючи тим, що вчинивши злочин, обвинувачений залишив двох її дітей сиротами.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше несудимий, вину у скоєному визнав повністю, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на віктимну поведінку потерпілого щодо обвинуваченого, яка мала місце протягом тривалого часу, що підтвердилося і під час апеляційного розгляду провадження.
Зокрема, в ході судового розгляду місцевим судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 був ініціатором конфліктів та бійок з обвинуваченим ОСОБА_7 , висував до нього претензії із-за малозначного приводу.
Про таку поведінку ОСОБА_9 показала в ході судового розгляду в місцевому суді потерпіла ОСОБА_10 , зазначивши, що її чоловік був фізично сильніший за ОСОБА_7 , і як був у стані сп?яніння, то не раз чіплявся до обвинуваченого.
На переконання апеляційного суду, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме визнання вини обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину, поведінку особи винного після вчиненого злочину та віктимну (конфліктну та провокаційну) поведінку потерпілого щодо нього тривалий час, наявні підстави для зменшення призначеної реальної міри покарання до мінімальної, визначеної санкцією даної статті, у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.
Таке покарання, на думку суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також на думку апеляційного суду зменшенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі до мінімального строку, визначеного санкцією ч.2 ст.121 КК України, буде досягнуто мети покарання, визначеної ч.2 ст.50 КК України. відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Суд апеляційної інстанції вважає, що таким чином в даній конкретній справі буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Наведені в апеляції твердження сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого на підставі ст.69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі.
Так, приписами ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, місцевим судом не встановлено кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину.
Тому доводи апеляційної скарги щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ст.69 КК України більш м`якого покарання є безпідставними.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Зменшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання її копії, шляхом подачі касаційних скарг.

Головуючий
Судді