ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2020 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 березня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого (повні відомості відсутні), останній раз 29.01.2020 року вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 6 місяців арешту, у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25.03.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 1 рік 4 місяці позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань до призначеного покарання приєднано частину невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29.01.2020 року і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 17 грудня 2019 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 23 листопада 2019 року приблизно о 16 год. ОСОБА_7 , переслідуючи мету особистого збагачення, направлену на таємне

ЄУНСС 725/52/20 провадження №11кп/822/268/20 головуючий у 1 нстанції ОСОБА_9
викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав із салону автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований по вул. В.Трепка, 2 в м. Чернівці та скориставшись заздалегідь підготовленим ключом, відкрив багажне відділення вказаного автомобіля, звідки викрав рюкзак вартістю 400 грн., в якому знаходилися: документи на ім`я ОСОБА_10 , а саме паспорт громадянина України, закордонний паспорт, військовий квиток, службове посвідчення працівника ВВО, свідоцтво про народження, свідоцтво про розлучення, будинкова книга на житловий будинок по АДРЕСА_2 , витяг з реєстру про речові права та документи з цивільної справи, документи про приватизацію земельної ділянки під будівництво за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти в сумі 10000 грн., шапку вартістю 100грн., рукавиці кашемірові вартістю 100 грн., зарядний пристрій до мобільного телефону «Дугі» вартістю 150 грн., ременці до пістолета в кількості 2 шт. загальною вартістю 300 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 11050 грн.

Крім того, ОСОБА_7 викрав з багажника автомобіля шкіряну жіночу сумку вартістю 1200 грн., в якій знаходилися: гаманець вартістю 250 грн., гроші в сумі 60 грн., дві банківські картки «Приватбанку», що не мають матеріальної цінності, косметичка вартістю 50 грн., туш «Макс-фактор» вартістю 280 грн., дві помади «Ейвон» загальною вартістю 180 грн., блиск для губ марки «Ейвон» вартістю 120 грн., тональний крем марки «Мейбелін» вартістю 200 грн., олівець для очей марки «Ейвон» вартістю 120 грн., тіні для вік вартістю 100 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 2560 грн.

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_7 подав дві апеляційні скарги, в яких просив змінити оскаржуване рішення та призначити йому остаточне покарання у виді 1 рік позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог обвинувачений вказував, що призначене покарання йому є надто суворим та необґрунтованим.

Вказував також, що він добровільно сприяв розслідуванню кримінального провадження, не намагався затягувати розслідування, в судовому засідання повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та жалкує про те, що вчинив.

Апелянт ще зазначав, що в нього є постійне місце проживання, виключно з позитивної сторони характеризується адміністрацією Чернівецького СІЗО, має низку важких хвороб і тривале перебування його в місцях позбавлення волі позбавить його можливості належно лікуватися. Вказував, що після звільнення з місць позбавлення волі відшкодує потерпілим завдану злочином шкоду та влаштується на роботу.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, представника потерпілих, який просив скасувати вирок і направити справу на новий судовий розгляд, оскільки вважає, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ст. 185 ч.3 КК України, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги ОСОБА_7 є безпідставні і в задоволенні його скарг необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, що наведені у вироку суду, повністю підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка та не оспорюється обвинуваченим в поданій скарзі.

Суд першої інстанції розглянув справу в межах обвинувального акту та у відповідності до вимог ст. 337 КПК України, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 апеляційні скарги не подавали, а тому вимоги представника потерпілого про скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд, є безпідставними.

Оскільки обвинувачений не оспорює свою винуватість у вчиненні злочину, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів, керуючись ст.404 ч.1 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків, які встановлені судом першої інстанції і ніким не оспорені.

Що стосується тверджень апелянта про те, що призначене йому покарання за вчинений злочин та за сукупністю злочинів є надто суворим, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтовані.

Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений раніше п`ять разів засуджувався за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, після відбуття покарання за останнім вироком, знову вчинив ряд корисливих злочинів, за що останній раз був засуджений 29.01.2020 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ст.ст.185 ч.2, 70 ч.4 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував тяжкість вчиненого злочину, дані, що характеризують його, обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в своїй скарзі, наявність в обвинуваченого ряду хронічних захворювань, про які апелянт вказує в скарзі, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі даного виду покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч.4 КК України, суд також застосував принцип не повного складання, а часткового складання покарання, призначеного за цей злочин з покаранням, призначеним йому за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.01.2020р.
А тому колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання і вважає, що в задоволенні його апеляційних вимог необхідно відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого відмовити, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 25.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя