Справа № 183/4109/19
№ 1-кп/183/641/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000106 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого слюсарем з ремонту автомобілів ФОП " ОСОБА_4 ", який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

18 грудня 2017 року наказом № 259 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду номера обслуги 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

17 грудня 2018 року слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська солдату ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 днів до 14 лютого 2019 року.

В подальшому, 13 лютого 2019 року, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області солдата ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України солдат ОСОБА_3 був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1(один) рік.

Вищезазначеним вироком запобіжний захід у вигляді тримання під вартою солдату ОСОБА_3 був скасований та останній звільнений з-під варти в залі суду, у зв`язку з чим солдат ОСОБА_3 повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 та приступити до виконання своїх службових обов`язків.

Однак, 13 лютого 2019 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується з адресою: АДРЕСА_3 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 03 червня 2019 року коли солдата ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 13 лютого 2019 року солдат ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 03 червня 2019 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 18.12.2017 року він підписав контракт з ЗСУ та був зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду номера обслуги, 13.02.2019 року він, дійсно після звільнення з-під варти, вчасно не прибув на військову службу, оскільки йому в цей день зателефонувала дружина, якій була потрібна термінова операція і він не поїхав до в/ч, а повернувся додому, де влаштувався на роботу, щоб мати гроші на лікування дружини, але через деякий час до місця мешкання дружини приїхали працівники поліції, які повідомили про необхідність його явки до відділку, де його затримала ВСП. 04.06.2019 року до нього застосували запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання і він приїхав до в/ч та розірвав контракт з ЗСУ. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду (крім воєнного стану), вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, за місцем служби він характеризується негативно (а.п.56), є особою, що на момент скоєння злочину мала судимість, обставиною, що обтяжує його покарання згідно ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

Разом з тим, обвинувачений вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.60), за місцем мешкання характеризується позитивно (а.п.59), офіційно працевлаштований, приймав участь в бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції, на цей час звільнений від відбування покарання за попереднім вироком (а.п.48-49).

Щире каяття ОСОБА_3 , визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1