Номер провадження: 11-сс/813/750/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одесивід 30.04.2020 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0002270від 17.11.2019 року,-

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене в.о. прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.06.2020 року з визначенням застави у розмірі 668 прожиткових мінімумів для працездатної особи, тобто у сумі 1404136 (один мільйон чотириста чотири тисячі сто тридцять шість) гривень, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Грузія, громадянина Республіки Грузія, із середньою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, не маючого місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, але на даний час в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185 КК України, -
підозрюваного в кримінальному провадженні №0002270від 17.11.2019 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ГУНП в Одеській областіперебуває кримінальне провадження №0002270внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ще одною невстановленою особою в невстановленому місці і в невстановлений час вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, а об`єктом злочинного посягання обрали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ще одна невстановлена особа, близько 06:00 години, 17.11.2019 прибули на автомобілі марки «Mazda», номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , до будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Продовжуючи виконання злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ще одна невстановлена особа, переконавшись, що у квартирі нікого немає, пошкодивши два врізних замки, відчинили двері квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку та проникли до її приміщення.
Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, направленим на заволодіння майном потерпілого, шляхом крадіжки, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю господаря квартири, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ще одна невстановлена особа таємно викрали золотий браслет плетіння «Плоский снейк» вагою 4,08 г, золоту жіночу каблучку вагою 4 г, золотий джгут плетіння «Бісмарк» вагою 11 г, золотий хрестик вагою 5 г та інші золоті прикраси загальною вартістю 13000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 315 120 гривень, а також сейф, у якому знаходились гроші в сумі 212 000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 5 138 880 гривень, 1000 євро, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 26 660 гривень, 2000 швейцарських франків, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 49 040 гривень, годинник фірми «Tissot», вартістю 700 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 16 968 гривень, гладкоствольну рушницю марки «МР153» номер НОМЕР_2 і набої до неї вартістю 600 доларів, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 14 544 гривень, мисливський карабін CZ550 серії НОМЕР_3 та набої до нього вартістю 1200 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 29 088 гривень, мисливський карабін CZ455LUX серії НОМЕР_4 вартістю 1000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 24 240 гривень, мобільні телефони Nokia N73, Nokia 515, Nokia 6600 та Panasonic, вартість яких встановлюється, що належать потерпілому ОСОБА_15 , документи на зброю та паспорти для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 загалом заволодівши майном потерпілого на загальну суму 5 614 540 гривень, що більше, ніж в 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та визнається особливо великим розміром.
Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ще одна невстановлена особа покинули місце злочину на автомобілі марки «Mazda» номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_15 матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.
Дані про вчинення вказаних кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002270від 17.11.2019 року.
27.04.2020 року відносно ОСОБА_12 складено письмове повідомлення про підозру, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.
28.04.2020 року, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_12 , мотивуючи його тим, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу, підозрюваний перебуваючи на свободі матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки являєтьтся громадянином іншої держави, може вчинити інші кримінальні правопорушення, буде незаконно впливати на потерпілих чи свідків, або впливати на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, може знищити будь-які речі чи документи або іншим чином перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні істини у провадженні та повному, всебічному дослідженні всіх доказів.
28.04.2020 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_12 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року клопотання слідчого задоволено та надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_18 .
30.04.2020 року ОСОБА_12 був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2020 року клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 668 прожиткових мінімумів для працездатної особи, тобто у сумі 1404136 (один мільйон чотириста чотири тисячі сто тридцять шість) гривень, строком до 27.06.2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри у учиненні підозрюваним інкримінованого йому злочину, стверджує про відсутність ризиків, просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що слідчим суддею не повністю оцінені досліджені матеріали клопотання, а саме те, що ОСОБА_8 має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має постійне місце проживання. Крім того, в апеляційній скарзі захисник вказує на те, що слідчий суддя не вправі був постановити ухвалу про надання дозволу на затримання ОСОБА_8 , оскільки останньому не було вручено повідомлення про підозру.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції захисник доповнив вимоги апеляційної скарги та зазначив про необґрунтованість ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави, та просив, у разі якщо апеляційний суд прийде до висновку про обґрунтованість клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшити розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, тяжкістю покарання яке загрожує ОСОБА_12 в разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що останній, перебуваючи на свободі може продовжити злочинну діяльність та може переховуватись від органів досудового слідства чи суду, впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, тяжкість покарання, являється громадянином іншої держави у зв`язку з чим більш м`які запобіжні заходине забезпечать належної поведінки підозрюваного. Крім того, слідчий суддя врахував, що відносно ОСОБА_12 у Малиновському районному суді м. Одеси перебуває обвинувальний акт, за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим, наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: заява та показання потерпілого ОСОБА_15 ; протокол огляду місця події; протоколи допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному особливо тяжкого злочину, на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри та вважаючи доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо непричетності до інкримінованих йому злочинів, необґрунтованими, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_12 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи апелянта в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника про те, що ОСОБА_12 на момент звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням про вирішення питання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу, останній не набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим слідчий суддя не вправі був обирати відносно нього запобіжний захід, оскільки згідно журналу судового засідання ОСОБА_12 повідомив слідчому судді факт отримання ним повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника про незаконність затримання підозрюваного є також непереконливими, оскільки сторона захисту не оскаржувала затримання ОСОБА_12 на підставі ухвали слідчого судді з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_12 у виді тримання під вартою в даній справі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, по даній конкретній справі, з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту, щодо існування сумнівів та відсутності ризиків, які підозрюваним ОСОБА_12 , при обранні більш м`якого запобіжного заходу можуть бути порушені.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою, який перевищує розмір застави, встановлений положеннями п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Слідчий суддя правильно вирішив, що застава лише поза межами розмірів, зазначених в п.3 ч.5 ст.182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_12 покладених на нього обов`язків. Стороною захисту не надано будь-яких доказів, які вказують на відсутність ризиків.
На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину пов`язаного з таємним викрадення чужого майна в особливо великому розмірі, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Таким чином, доводи захисника щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одесивід 30.04.2020 року про обрання в кримінальному провадженні №0002270від 17.11.2019 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4