ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/96/20 Справа № 192/1129/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 01 квітня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Жданове Солонянського району Дніпропетровської області, з базовою загальною середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ст. 128 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на неї обов`язків у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у заподінні в с. Васильківці Солонянського району Дніпропетровської області умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та у заподіянні необережного тяжкого тілесного ушкодження, за наступних обставин.
31 березня 2018 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де під час виниклої сварки із співмешканцем ОСОБА_9 , який тримав на руках малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та висловлював наміри позбавити обвинувачену ОСОБА_7 батьківських прав у зв`язку із зловживанням нею спиртними напоями, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, умисно, протиправно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, проте не передбаючи можливості настання шкоди для здоров`я їх спільної доньки, хоча повинна була і могла їх передбачити, взяла зі столу ніж та нанесла один удар в черево ОСОБА_9 , від чого останній, не утримавши в руках впустив дитину на підлогу, а обвинувачена ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, нанесла другий удар в черево ОСОБА_9 , чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої стінки черевної порожнини, наскрізним пошкодженням правої долі печінки та пошкодженням передньої стінки 12 палої кишки, внутрішньо-черевної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Малолітня ОСОБА_10 , вдарившись об поверхню підлоги головою, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ступеня, лінійних переломів правої скроневої та обох тім`яних кісток конвекситально, піднадкосної гематоми, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, ухвалити новий вирок, який ОСОБА_7 визнати винуватою за ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України та призначити їй покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ст. 128 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 вчинила два злочини, один з яких тяжкий, в стані алкогольного сп`яніння, кримінальні правопорушення були скоєнні обвинуваченою ОСОБА_7 стосовно членів своєї родини. Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що обвинувачена перебуває на обліку у лікаря нарколога з 17 січня 2018 року з діагнозом: психічні та поведінкові розглади у зв`язку з вживанням алкоголю, синдром залежності.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачена ОСОБА_7 , її захисник ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачена ОСОБА_7 повністю визнала свою вину в інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, кваліфікованих за ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої за інкримінованими їй кримінальними правопорушеннями, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація її діянь за ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Під час апеляційного провадження суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченої і її перевиховання без ізоляції від суспільства.
Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував те, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, свою вину визнала у повному обсязі та щиро розкаялася у скоєному. При цьому ці обставини суд на підставі ст. 66 КК України відніс до таких, що пом`якшують її покарання. Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченої, судом першої інстанції визнано вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив у вироку, що саме покарання із подальшим звільненням від його відбування з випробуванням буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка свою вину визнала у повному обсязі і щиро розкаялась, раніше не судима відповідно до ст. 89 КК України, а також обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченої. В той же час, суд також врахував думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинувачену волі, що кримінальні правопорушення були скоєні обвинуваченою ОСОБА_7 стосовно членів своєї родини, в тому числі, неумисне кримінальне правопорушення стосовно своєї малолітньої доньки, щодо якої обвинувачена не позбавлена батьківських прав, у зв`язку із чим продовжує здійснювати догляд за останньою, обвинувачена щиро розкаялась у скоєному, а отже, зазначені дані у своїй сукупності, на думку суду, свідчать про недоцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 іншого покарання або пов`язаного з його реальним відбуттям з ізоляцією її від суспільства, що негативно відобразиться на вихованні малолітньої дитини.
Разом з тим, суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, є формальним і фактично не враховує характер вчинених обвинуваченою злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, способу та характеру їх вчинення, їх суспільної небезпеки.
При цьому судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин, а саме завдала тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 , небезпечне для життя в момент заподіяння, та внаслідок злочинної недбалості скоїла злочин невеликої тяжкості, а саме завдала малолітній ОСОБА_11 необережне тяжке тілесне ушкодження, при цьому перебуваючи в стані сп`яніння.
Поза увагою суду першої інстанції залишилося, що обвинуваченою вчинено злочини щодо малолітньої дитини, а саме ОСОБА_11 , 2017 року народження, та щодо особи, з якою вона перебуває у сімейних відносинах, так як обвинувачена проживає разом з ОСОБА_9 та має з ним спільну малолітню дитину ОСОБА_11 .
Також судом не достатньо враховано дані, які характеризують особу обвинуваченої, а саме те, що з 17 січня 2018 року обвинувачена перебуває на обліку у лікаря з діагнозом психічні та поведінкові розлади у зв`язку з вживанням алкоголю. Синдром залежності.
Таким чином, рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим і невмотивованим.
Зважаючи на характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_7 таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного їй покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі.
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, одне з яких згідно зі статтею 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка вину визнала в повному обсязі, характеризується за місцем проживання посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога КЗ «Солонянська ЦРЛ» ДОР» з 17 січня 2018 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади у зв`язку з вживанням алкоголю. Синдром залежності, злочин вчинено щодо малолітньої особи, а саме до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та особи, з якою обвинувачена перебуває у сімейних відносинах, так як проживає разом з ОСОБА_9 та має з ним спільну малолітню дитину ОСОБА_11 .
Обставиною, яка пом`якшує ОСОБА_7 покарання, передбаченою ст. 66 КК України, апеляційний суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання, передбаченою п. 13 ст. 67 КК України, апеляційний суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
У зв`язку із зазначеним апеляційний суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 у межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 121, ст. 128 КК України, у виді позбавлення волі, що буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження скоєння нею нових злочинів. З цих підстав апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо обвинуваченої внаслідок м`якості призначеного покарання та призначення їй покарання без застосування ст. 75 КК України підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років,
за ст. 128 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту її затримання.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4