Справа № 308/9986/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/282/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2017р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, громадянина України, українця, одруженого, з вищою освітою, на час вчинення кримінального правопорушення директор ДП «Великолазівський», раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.2, ч.3 ст. 190 КК України, ч.1 ст.364 (із змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, ч.2 ст.364 (із змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2017р. ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено:

- за ч.2 ст.190 КК України на 2 роки позбавлення вол;
- за ч.3 ст.190 КК України на 5 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.364 КК України (із змінами внесеними згідно із Законом України № 270-VI від 15.04.2008р.) на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади керівного складу на державних підприємств, установах, організаціях протягом 2 років;
- за ч.2 ст.364 КК України (із змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008р.) на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади керівного складу на державних підприємств, установах, організаціях протягом 3 років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади керівного складу на державних підприємств, установах, організаціях протягом 3 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено процесуальні обов`язки, а саме: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
Раніше обраний ОСОБА_7 запобiжний захiд у вигляді домашнього арешту постановлено залишити без змін до вступу вироку у законну силу.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 130 000 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

За вироком суду, ОСОБА_7 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора ДП «Великолазівський», умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи тривалий час у ділових відносинах з ОСОБА_11 , які виникли у результаті надання в оренду ОСОБА_7 частини території ферми громадянину ОСОБА_11 , у процесі чого між ними виникли довірливі відносини, на початку літа 2009р., точний день, година, місяць розслідування не встановлено, при черговій розмові з ОСОБА_11 , який звернувся до нього з проханням вирішити питання щодо продажу під будівництво земельної ділянки для його доньки ОСОБА_12 , надав йому завідомо неправдиву інформацію з метою заволодіння належними ОСОБА_11 грошовими коштами, а саме запевнив ОСОБА_11 у тому, що йому, як директору ДП «Великолазівський» надані повноваження по реалізації земельних ділянок площею 0,15 або 0,14 га з числа земель ДП «Великолазівський», і з метою переконання ОСОБА_11 у реальності укладення такої угоди запропонував йому самостійно обрати одну з двох земельних ділянок, розташування яких за проханням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 показав головний бухгалтер ДП «Великолазівський» ОСОБА_13 .
У подальшому, за отримання земельної ділянки ОСОБА_7 запропонував оплатити безпосередньо йому грошові кошти у сумі 5000 доларів США, як вартість земельної ділянки, яку має намір придбати ОСОБА_11 .
При цьому, ОСОБА_7 приховав від ОСОБА_11 відомості про відсутність у нього будь-яких повноважень на відчуження земельних ділянок ДП «Великолазівський» за відсутності дозволу Міністерства аграрної політики України та про відсутність у нього такого дозволу, які повинен був повідомити, переконавши ОСОБА_11 у наявності у нього таких повноважень, чим викликав у ОСОБА_11 переконання в реальності домовленостей, та спонукав останнього до передачі ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 5000 доларів США.
За таких обставин, ОСОБА_11 передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 5000 доларів США у повному обсязі від імені ОСОБА_12 , які їй і належали.
Після отримання у ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 5000 доларів США (що по курсу національної валюти гривні станом на 01.06.2009р., з розрахунку 761 грн. 85 коп. за 100 доларів США, становить 38092 грн. 50 коп.) ОСОБА_7 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, а отримані грошові кошти не повертати, привласнив їх без оформлення жодних прибуткових касових чи інших документів та без внесення отриманих коштів на рахунок ДП «Великолазівський», жодної земельної ділянки громадянину ОСОБА_11 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши тим самим ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 38092 грн. 50 коп., яка відповідно до п.2 примітки до ст.185 КК України є значною.
Окрім цього, ОСОБА_7 являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора ДП «Великолазівський», зловживаючи службовим становищем, тобто умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, перебуваючи тривалий час у ділових відносинах з ОСОБА_11 , які виникли у результаті надання в оренду ОСОБА_7 частини території ферми громадянину ОСОБА_11 , у процесі чого між ними виникли довірливі відносини, на початку літа 2009р., точний день, година, місяць розслідування не встановлено, при черговій розмові з ОСОБА_11 , який звернувся до нього з проханням вирішити питання щодо продажу під будівництво земельної ділянки для його доньки ОСОБА_12 , надав йому завідомо неправдиву інформацію з метою заволодіння належними ОСОБА_11 грошовими коштами, а саме запевнив ОСОБА_11 в тому, що йому, як директору ДП «Великолазівський» надані повноваження по реалізації земельних ділянок площею 0,15 або 0,14 га з числа земель ДП «Великолазівський», і з метою переконання ОСОБА_11 у реальності укладення такої угоди запропонував йому самостійно обрати одну з двох земельних ділянок, розташування яких за проханням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 показав головний бухгалтер ДП «Великолазівський» ОСОБА_13 .
У подальшому, за отримання земельної ділянки ОСОБА_7 запропонував оплатити безпосередньо йому грошові кошти у сумі 5000 доларів США, як вартість земельної ділянки, яку має намір придбати ОСОБА_11 .
При цьому, ОСОБА_7 приховав від ОСОБА_11 відомості про відсутність у нього будь-яких повноважень на відчуження земельних ділянок ДП «Великолазівський» за відсутності дозволу Міністерства аграрної політики України та про відсутність у нього такого дозволу, які повинен був повідомити, переконавши ОСОБА_11 у наявності у нього таких повноважень, чим викликав у ОСОБА_11 переконання у реальності домовленостей, та спонукав останнього до передачі ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 5000 доларів США.
За таких обставин, ОСОБА_11 передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 5000 доларів США у повному обсязі від імені ОСОБА_12 , які їй і належали.
Після отримання у ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, (що по курсу національної валюти гривні станом на 01.06.2009р., з розрахунку 761 грн. 85 коп. за 100 доларів США, становить 38092 грн. 50 коп.) ОСОБА_7 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, а отримані грошові кошти не повертати, привласнив їх без оформлення жодних прибуткових касових чи інших документів та без внесення отриманих коштів на рахунок ДП «Великолазівський», жодної земельної ділянки громадянину ОСОБА_11 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши тим самим ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 38092 грн. 50 коп., яка відповідно до п.3 примітки до ст. 364 КК України є істотною.
За таких обставин, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.364 (із змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, а саме зловживання службовим становищем, тобто умисне з корисливих мотивів, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, яке заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.
Окрім цього, ОСОБА_7 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, всупереч вимог статуту ДП «Великолазівський» у редакції 2011 р., відповідно до п. 5.5 якого, директор підприємства зобов`язаний попередньо погоджувати з уповноваженим органом управління (Міністерством аграрної політики та продовольства України) питання щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частини, які закріплені за підприємством на праві постійного користування, відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, Підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління, на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом, усвідомлюючи відсутність у нього такої згоди, однак маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, у травні 2012р., точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_9 у реальній можливості задоволити його прохання і реалізувати йому належну ДП «Великолазівський» територію площею біля 5,0 га, розташовану у с. Стрипа Ужгородського району з розташованими на ній будівлями колишнього складу, кузні, навісу для сіна, та артезіанської свердловини, за ціною 130 000 гривень, переконавши ОСОБА_9 у реальності обіцяної угоди.
У подальшому ОСОБА_7 , намагаючись надати своїм діям вигляду законних, уклав з сином ОСОБА_9 , ОСОБА_14 двосторонній договір купівлі продажу від 08.06.2012р., відповідно до якого ДП «Великолазівський» в особі директора ОСОБА_7 зобов`язується передати у власність (продати) покупцю майно в асортименті та кількості зазначених у накладній, земля по цьому договору, передається покупцеві у кількості 5,0 га з послідуючим оформленням її згідно чинного законодавства, ціна товару що продається за цим договором становить 130 000 гривень.
Відповідно до умов договору документом, що підтверджує передачу товару є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін, продавець передає товар покупцеві за умови 100 % переоплати вартості товару, майна, оплата проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок продавця або шляхом готівкових розрахунків, продавець ДП «Великолазівський» зобов`язується виготовити свідоцтва на право власності на майно, а саме: на приміщення майстерні та на свердловину у селі Стрипа Ужгородського району на протязі 30 днів від дати підписання договору.
ОСОБА_9 , будучи упевненим у намірах та правовій можливості ОСОБА_7 реалізувати йому належне ДП «Великолазівський» майно, передав останньому безпосередньо грошові кошти у сумі 130 000 гривень, після отримання яких ОСОБА_7 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити квитанції до прибуткових касових ордерів, № 302 від 23.07.2012р. на суму 9000 гривень, № 262 від 3.07.2012р. на суму 10000 гривень, № 263 від 3.07.2012р. на суму 8760 гривень, № 261 від 2.07.2012р. на суму 10000 гривень, № 260 від 2.07.2012р. на суму 10000 гривень, № 207 від 28.05.2012р. на суму 3600 гривень, № 209 від 28.05.2012р. на суму 12935 гривень, № 204 від 23.05.2012р. на суму 3350 гривень, № 145 від 13.04.2012р. на суму 10000 гривень, № 144 від 13.04.2012р. на суму 9340 гривень, № 130 від 13.04.2012р. на суму 10000 гривень та 7 квитанцій до прибуткових касових ордерів без номерів та дат, на суму 70 000 гривень, по 10 000 гривень на квитанції, і вказані оформлені, завірені його підписом та печаткою квитанції ОСОБА_7 передав ОСОБА_9 запевнивши, що вони є підтвердженням про внесення ним грошових коштів у касу ДП «Великолазівський», однак всупереч реальним домовленостям про призначення платежу, ОСОБА_7 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити платіж як передоплату за будматеріали та фінансову допомогу від ОСОБА_9 , та зареєструвати оформлені прибуткові касові ордери у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів за 2012 рік.
Після отримання у ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 130 000 гривень, ОСОБА_7 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_9 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останньому матеріальну шкоду у сумі 130 000 гривень, яка відповідно до п.2 примітки до ст. 185 КК України є значною.
Окрім цього, ОСОБА_7 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», здійснюючи таким чином організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживав своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, використовував службове становище всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян за наступних обставин.
Зокрема, ОСОБА_7 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, всупереч вимог статуту ДП «Великолазівський» у редакції 2011р., відповідно до п. 5.5 якого, директор підприємства зобов`язаний попередньо погоджувати з уповноваженим органом управління (Міністерством аграрної політики та продовольства України) питання щодо вилучення чи добровільної відмови від користування земельною ділянкою, передачі в оренду, укладання договорів про спільну діяльність (спільний обробіток земельних ділянок) та інших видів договорів, що можуть призвести до вилучення земельних ділянок, зміни цільового призначення земельних ділянок або їх частини, які закріплені за підприємством на праві постійного користування, відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, Підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління, на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом, усвідомлюючи відсутність у нього такої згоди, однак маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, у травні 2012р., точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_9 у реальній можливості задоволити його прохання і реалізувати йому належну ДП «Великолазівський» територію площею біля 5,0 га, розташовану у с. Стрипа Ужгородського району з розташованими на ній будівлями колишнього складу, кузні, навісу для сіна, та артезіанської свердловини, за ціною 130 000 гривень, переконавши ОСОБА_9 у реальності обіцяної угоди.
У подальшому ОСОБА_7 , намагаючись надати своїм діям вигляду законних, уклав з сином ОСОБА_9 , ОСОБА_14 двосторонній договір купівлі продажу від 08.06.2012р., відповідно до якого ДП «Великолазівський» в особі директора ОСОБА_7 зобов`язується передати у власність (продати) покупцю майно в асортименті та кількості зазначених у накладній, земля по цьому договору, передається покупцеві у кількості 5,0 га з послідуючим оформленням її згідно чинного законодавства, ціна товару, що продається за цим договором становить 130 000 гривень.
Відповідно до умов договору документом що підтверджує передачу товару є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін, продавець передає товар покупцеві за умови 100 % переоплати вартості товару, майна, оплата проводиться на підставі виставленого продавцем рахунку у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок продавця або шляхом готівкових розрахунків, продавець ДП «Великолазівський» зобов`язується виготовити свідоцтва на право власності на майно, а саме: на приміщення майстерні та на свердловину у селі Стрипа Ужгородського району на протязі 30 днів від дати підписання договору.
ОСОБА_9 , будучи упевненим у намірах та правовій можливості ОСОБА_7 реалізувати йому належне ДП «Великолазівський» майно, передав останньому безпосередньо грошові кошти у сумі 130 000 гривень, після отримання яких ОСОБА_7 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити квитанції до прибуткових касових ордерів, № 302 від 23.07.2012р. на суму 9000 гривень, № 262 від 3.07.2012р. на суму 10000 гривень, № 263 від 3.07.2012р. на суму 8760 гривень, № 261 від 2.07.2012р. на суму 10000 гривень, № 260 від 2.07.2012р. на суму 10000 гривень, № 207 від 28.05.2012р. на суму 3600 гривень, № 209 від 28.05.2012р. на суму 12935 гривень, № 204 від 23.05.2012р. на суму 3350 гривень, № 145 від 13.04.2012р. на суму 10000 гривень, № 144 від 13.04.2012р. на суму 9340 гривень, № 130 від 13.04.2012р. на суму 10000 гривень та 7 квитанцій до прибуткових касових ордерів без номерів та дат, на суму 70 000 гривень, по 10 000 гривень на квитанції, і вказані оформлені, завірені його підписом та печаткою квитанції ОСОБА_7 передав ОСОБА_9 запевнивши, що вони є підтвердженням про внесення ним грошових коштів у касу ДП «Великолазівський», однак, всупереч реальним домовленостям про призначення платежу, ОСОБА_7 надав розпорядження касиру ОСОБА_15 оформити платіж як передоплату за будматеріали та фінансову допомогу від ОСОБА_9 , та зареєструвати оформлені прибуткові касові ордери у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів за 2012 рік.
Після отримання у ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 130 000 гривень, ОСОБА_7 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_9 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останньому матеріальну шкоду у сумі 130 000 гривень, яка відповідно до п.3 примітки до ст. 364 КК України є значною.
Окрім цього, ОСОБА_7 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, у порушення вимог п.4.4., 5.3. статуту ДП «Великолазівський» у редакції 2001р., відповідно до якого очолюване ним підприємство входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, вимог ст. 5-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. п. 6. 10 та 12 порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ № 803, достовірно усвідомлюючи, що відчуження майнових об`єктів здійснюється за попереднім погодженням з Уповноваженим органом управління, при відсутності останньої, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, взимку 2010 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_16 у реальній можливості задоволити її прохання та реалізувати належні ДП «Великолазівський» приміщення для механізаторів та приміщення корівника-свинарника за ціною 150 000 грн., переконавши ОСОБА_16 у реальності обіцяної угоди.
У подальшому ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_16 у лютому 2010р. готівкові кошти у сумі 70 000 грн. за приміщення для механізаторів та 23.03.2010р. готівкові кошти у сумі 80 000 грн. за приміщення корівника-свинарника, з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння вищевказаними грошовими коштами, надав вказівку підлеглим йому працівникам, які не були обізнані з намірами останнього, внести недостовірні відомості до накладних № 38 від 05.03.2012р., №5 від 22.03.2012р., № 35 від 02.03.2012р., № 36 від 02.03.2012р. про реалізацію будівельних матеріалів від демонтажу корівника-свинарника, а також приміщення для механізаторів, самовільно прийняв рішення згідно винесеного ним наказу від 28.02.2012р. про списання з балансу господарства корівника-свинарника, в зв`язку з пошкодженням стихією (снігопадом) та економічною неспроможністю відновлення, про оприбуткування будматеріалів на балансовий рахунок № НОМЕР_1 , та їх відчуження ОСОБА_16 на загальну суму 170 000 грн.
Згідно акту №07-07/42 від 30.09.2013р., ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Великолазівський» за період з 01.04.2011р. по 30.06.2013р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010р. по 01.04.2011р., проведеної головним фінансовим інспектором відділу інспектування в агропромисловому комплексі та сфері використання природних ресурсів Держфінінспекції у Закарпатській області, встановлено що згідно накладних від 22.02.2010р. №5 та від 5.03.2012р. № 38, ДП «Великолазівський» реалізовано громадянці ОСОБА_16 будівельні матеріали, отримані від демонтажу приміщення механізаторів на суму 20 000 гривень та на суму 50000 гривень відповідно.
За даними бухгалтерського обліку оприбутковано будівельні матеріали від приміщення механізаторів на загальну суму 70000 гривень та реалізовано вказані матеріали на цю ж суму.
Ревізією документального підтвердження наявності та списання у розхід приміщення механізаторів встановлено, що за період 2010-2012 років та І квартал 2013 року, на балансі підприємства, такий об`єкт нерухомості як приміщення механізаторів не рахувався. Акти на списання даного об`єкту до ревізії не надано.
Оплату за вказані будівельні матеріали у сумі 50 000 гривень проведено громадянкою ОСОБА_16 по прибуткових касових ордерах від 05.03.2012р. № № 87, 88, 89, 90 та 91.
Надходження коштів у сумі 20000 грн. як оплата за будівельні матеріали відпущені громадянці ОСОБА_16 по накладній від 22.02.2010р. №5 у ревізійному періоді за даними бухгалтерського обліку ДП «Великолазівський» не значиться.
Разом з тим, приміщення механізаторів з грудня 2010р. використовується ДП «ВиноГрад» - який згідно договору про надання послуг від 20.12.2010р. є замовником у ДП «Великолазівський», тоді як згідно накладної від 22.02.2010р. № 5 та від 5.03.2012р. № 38, будівельні матеріали від його ліквідації на загальну суму 70000 гривень значиться відпущено ОСОБА_16 .
Окрім цього, ревізією виявлено, що на підставі акта списання основних засобів №1, затвердженого керівником підприємства 01.03.2012р. у бухгалтерському обліку відображено списання з балансу корівника свинарника первісною вартістю 161800 грн. та нульовою вартістю.
Причина списання зазначена в акті: Пошкоджено бурею і снігопадом у ніч з 16 на 17 лютого 2012р., заломлено кришу, відновленню не підлягає і економічно не вигідно.
Згідного даного акту значиться що від демонтажу даної будівлі отримано матеріалів у загальній сумі 80 000 гривень, які у свою чергу значаться реалізованими ОСОБА_16 згідно накладних від 02.03.2012р. № 35 та № 36. Згідно наявних на накладній відбиток штампів, оплата за будівельні матеріали у зазначеній сумі проведена ОСОБА_16 шляхом внесення готівки у касу підприємства.
У бухгалтерському обліку ДП «Великолазівський» списання з балансу вказаної будівлі відображено наступними проводками:
- за дебетом субрахунку 131 «Знос основних засобів» і кредитом субрахунку 101 «Основні засоби» відображено списання будівлі на суму 161 800 грн.
- за дебетом рахунку 205 «Матеріали» і кредитом субрахунку 746 «інші доходи від звичайної діяльності» відображено оприбуткування будівельних матеріалів на суму 80 000 гривень.
У ході контрольної перевірки фактичної наявності основних засобів, станом на 11.07.2013р., проведеної у складі комісії, встановлено, що на господарському дворі ДП «Великолазівський» (мікрорайон Горяни, вул. Стуса, 348) наявна будівля корівника-свинарника.
Таким чином встановлено, що будівлю корівника-свинарника первісною вартістю 161800 грн. ДП «Великолазівський» було реалізовано громадянці ОСОБА_16 як об`єкт нерухомості.
Після отримання у ОСОБА_16 грошових коштів у сумі 150 000 гривень, ОСОБА_7 не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_16 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останній матеріальну шкоду у розмірі 150 000 гривень, яка відповідно до п.3 примітки до ст.185 КК України є великим розміром.
Окрім цього, ОСОБА_7 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», зловживав своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, використовував службове становище всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам ОСОБА_16 за наступних обставин.
Зокрема, ОСОБА_7 , являючись службовою особою, обіймаючи посаду директора державного підприємства «Великолазівський», умисно, повторно, з корисливих спонукань, у порушення вимог п.4.4., 5.3. статуту ДП «Великолазівський» у редакції 2001р., відповідно до якого очолюване ним підприємство входило до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України, вимог ст. 5-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», п. п. 6. 10 та 12 порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ № 803, достовірно усвідомлюючи, що відчуження майнових об`єктів здійснюється за попереднім погодженням з Уповноваженим органом управління, при відсутності останньої, маючи намір обернути вказані грошові кошти на свою користь, взимку 2010 року, точний день та година досудовим розслідуванням не встановлено, надав завідомо неправдиву інформацію, а саме запевнив ОСОБА_16 у реальній можливості задоволити її прохання та реалізувати належні ДП «Великолазівський» приміщення для механізаторів та приміщення корівника-свинарника за ціною 150 000 грн., переконавши ОСОБА_16 у реальності обіцяної угоди.
У подальшому ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_16 у лютому 2010 року готівкові кошти у сумі 70 000 грн. за приміщення для механізаторів та 23.03.2010р. готівкові кошти у сумі 80 000 грн. за приміщення корівника-свинарника, з метою реалізації своїх злочинних намірів, направлених на заволодіння вищевказаними грошовими коштами, надав вказівку підлеглим йому працівникам, які не були обізнані з намірами останнього, внести недостовірні відомості до накладних № 38 від 05.03.2012р., №5 від 22.03.2012р., № 35 від 02.03.2012р., № 36 від 02.03.2012р. про реалізацію будівельних матеріалів від демонтажу корівника-свинарника, а також приміщення для механізаторів, самовільно прийняв рішення згідно винесеного ним наказу від 28.02.2012р. про списання з балансу господарства корівника-свинарника, у зв`язку з пошкодженням стихією (снігопадом) та економічною неспроможністю відновлення, про оприбуткування будматеріалів на балансовий рахунок № НОМЕР_1 , та їх відчуження ОСОБА_16 на загальну суму 170 000 грн.
Згідно акту №07-07/42 від 30.09.2013р., ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Великолазівський» за період з 01.04.2011р. по 30.06.2013р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010р. по 01.04.2011р., проведеної головним фінансовим інспектором відділу інспектування в агропромисловому комплексі та сфері використання природних ресурсів Держфінінспекції у Закарпатській області, встановлено що згідно накладних від 22.02.2010р. №5 та від 5.03.2012р. № 38, ДП «Великолазівський» реалізовано громадянці ОСОБА_16 будівельні матеріали, отримані від демонтажу приміщення механізаторів на суму 20 000 гривень та на суму 50000 гривень відповідно.
За даними бухгалтерського обліку оприбутковано будівельні матеріали від приміщення механізаторів на загальну суму 70000 гривень та реалізовано вказані матеріали на цю ж суму.
Ревізією документального підтвердження наявності та списання у розхід приміщення механізаторів встановлено, що за період 2010-2012 років та І квартал 2013 року, на балансі підприємства, такий об`єкт нерухомості як приміщення механізаторів не рахувався. Акти на списання даного об`єкту до ревізії не надано.
Оплату за вказані будівельні матеріали у сумі 50 000 гривень проведено громадянкою ОСОБА_16 по прибуткових касових ордерах від 05.03.2012р. № № 87, 88, 89, 90 та 91.
Надходження коштів у сумі 20000 грн. як оплата за будівельні матеріали відпущені громадянці ОСОБА_16 по накладній від 22.02.2010р. №5 у ревізійному періоді за даними бухгалтерського обліку ДП «Великолазівський» не значиться.
Разом з тим, приміщення механізаторів з грудня 2010р. використовується ДП «ВиноГрад» - який згідно договору про надання послуг від 20.12.2010р. є замовником у ДП «Великолазівський», тоді як згідно накладної від 22.02.2010р. № 5 та від 5.03.2012р. № 38, будівельні матеріали від його ліквідації на загальну суму 70000 гривень значиться відпущено ОСОБА_16 .
Окрім цього, ревізією виявлено, що на підставі акта списання основних засобів №1, затвердженого керівником підприємства 01.03.2012р. в бухгалтерському обліку відображено списання з балансу корівника свинарника первісною вартістю 161800 грн. та нульовою вартістю.
Причина списання зазначена в акті: Пошкоджено бурею і снігопадом в ніч з 16 на 17 лютого 2012 року, заломлено кришу, відновленню не підлягає і економічно не вигідно.
Згідного даного акту значиться, що від демонтажу даної будівлі отримано матеріалів у загальній сумі 80 000 гривень, які в свою чергу значаться реалізованими ОСОБА_16 згідно накладних від 02.03.2012р. № 35 та № 36. Згідно наявних на накладній відбиток штампів, оплата за будівельні матеріали у зазначеній сумі проведена ОСОБА_16 шляхом внесення готівки у касу підприємства.
В бухгалтерському обліку ДП «Великолазівський» списання з балансу вказаної будівлі відображено наступними проводками:
- за дебетом субрахунку 131 «Знос основних засобів» і кредитом субрахунку 101 «Основні засоби» відображено списання будівлі на суму 161 800 грн.
- за дебетом рахунку 205 «Матеріали» і кредитом субрахунку 746 «інші доходи від звичайної діяльності» відображено оприбуткування будівельних матеріалів на суму 80 000 гривень.
У ході контрольноїу складі комісії, встановлено, що на господарському дворі ДП «Великолазівський» (мікрорайон Горяни, вул. Стуса, 348) наявна будівля корівника-свинарника.
Таким чином встановлено, що будівлю корівника-свинарника первісною вартістю 161800 грн. ДП «Великолазівський» було реалізовано громадянці ОСОБА_16 як об`єкт нерухомості.
Після отримання у ОСОБА_16 грошових коштів у сумі 150 000 гривень, ОСОБА_7 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання і не маючи жодних правових підстав їх виконати, отриманими коштами розпорядився на власний розсуд як директор ДП «Великолазівський», будь якого майна ОСОБА_16 у власність не передав, кошти не повернув, заподіявши останній матеріальну шкоду у розмірі 150 000 гривень, яка відповідно до п.3 примітки до ст.364 КК України є тяжким наслідком.

Не погоджуючись із даним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду у частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання: за ч.2 ст.190 КК України - 2 роки позбавлення вол; за ч.3 ст.190 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.364 КК України - на 2 роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади керівного складу на державних підприємств, установах, організаціях протягом 2 років; за ч.2 ст.364 КК України - 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади керівного складу на державних підприємств, установах, організаціях протягом 3 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади керівного складу на державних підприємств, установах, організаціях протягом 3 років. Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2016р. просить виконувати самостійно. Ставить питання про дослідження даних, які характеризують особу обвинуваченого та вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2016р.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65, ч. 1 ст. 75 КК України. Згідно мотивувальної частини оскаржуваного вироку, рішення суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання не обґрунтовано. У мотивувальній частині вироку суду навпаки зазначено, що враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання, пов`язане із ізоляцією його від суспільства.

Наголошує, що поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, завдану злочином шкоду не відшкодував, стороною обвинувачення доведено його участь у вчиненні 6кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином.

Окрім цього, судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а 17.10.2016р. за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2016р. засуджений за ч. 1 ст. 175 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, ОСОБА_7 є раніше судимою особою, проте, в оскаржуваному вироку зазначено, що він раніше не судимий.

Вважає, що за наведених обставин відсутні підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, а призначення йому покарання у виді позбавлення волі відповідатиме вимогам закону.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю у діях ОСОБА_7 складів інкримінованих йому злочинів на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Просять допитати обвинуваченого ОСОБА_7 у повному обсязі обвинувачення, додатково допитати касира підприємства ОСОБА_15 щодо порядку і обсягу надходження коштів у касу від ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , додатково допитати головного бухгалтера підприємства ОСОБА_13 з метою з`ясування за що і яку суму внесено ОСОБА_16 та ОСОБА_9 в касу і на баланс підприємства. Просить повторно дослідити досліджені судом першої інстанції докази, зміст і оцінка яких не наведена у вироку, а саме: заяву ОСОБА_17 про вчинення кримінального правопорушення від 27.11.2012р. (т.1 а.с 13); ксерокопію розписки ОСОБА_7 про одержання в борг від ОСОБА_12 5 тисяч доларів США (т.1 а.с. 56); розписку ОСОБА_12 про отримання від обвинуваченого всієї суми боргу та відкликання позовної заяви до ОСОБА_7 ; квитанції до прибуткових касових ордерів на ОСОБА_9 (т.2 а.с. 25-31, 41-51); журнал обліку виданих ОСОБА_16 касових ордерів і накладних (т.2 а.с. 78, 136-146); акт ДФІ № 07-07/42 від 30.09.2013р. по епізоду з приміщенням механізаторів (т.3 а.с. 63, по епізоду з корівником (т.3 а.с. 67-68).

В обґрунтування своїх вимог апелянти покликається на невідповідність вироку суду вимогам ст. 370 КПК України. Оскаржуваний вирок ухвалений всупереч вимогам ст.ст. 368, 374 КПК України, висновки суду, наведені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, не досліджено обставин, які підлягають доказуванню у порядку ст. 91 КПК України, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначають, що оскаржуваний вирок ухвалено у кримінальному провадженні, у якому щодо ОСОБА_7 подавались три обвинувальні акти з відмовою прокурора від обвинувачення по 3-х епізодах та з висуненням ОСОБА_7 додаткового нового обвинувачення у вчиненні двох тяжких злочинів, без повідомлення йому письмової підозри у вчиненні цих правопорушень.

Звертають увагу, що перший обвинувальний акт від 18.06.2014р., який не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому відсутнє формулювання обвинувачення ОСОБА_18 , у підготовчому судовому засіданні 09.10.2014р. був призначений до розгляду. Згідно даного обвинувального акта ОСОБА_18 інкримінувалось 7 злочинів. У ході судового розгляду даного обвинувального акта, прокурор подав новий обвинувальний акт від 06.02.2015р., згідно якого (сторінка 12) прокурор робить висновок про виключення з обвинувачення за ч.2 ст. 364 КК України по епізоду реалізації ОСОБА_16 приміщень механізаторів та корівника-свинарника із заподіянням Міністерству аграрної політики та продовольства України істотної шкоди в сумі 170 тис. гривень, та обвинувачення за ч. 2 ст. 366 ч. 2 КК України по епізоду службового підроблення - внесення завідомо неправдивих відомостей списання будівлі корівника. Отже, прокурором грубо порушено вимоги ст. 340 КПК України (відмова від підтримання державного обвинувачення, не викладено мотиви відмови в окремій постанові, сама постанова не складена, до провадження не долучена, обвинуваченому, захиснику та потерпілому не надана, доля позову на суму 170 тис. грн не вирішена. Разом з цим, прокурор у цьому обвинувальному акті викладає нове додаткове обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст. 190 та ч.2 ст. 364 КК України, порушуючи вимоги ст. 339 КПК України, якою передбачено порядок висунення додаткового обвинувачення. Прокурор не виконав вимоги ст.ст. 276 - 278 КПК України, ОСОБА_7 письмова підозра не повідомлялась, досудове розслідування не проводилось, відомості в ЄРДР не вносились. За таких обставин, за наявності порушень вимог ст. 339 КПК України, судове провадження на підставі ч.3 ст.339 КПК України повинно було розпочатись з підготовчого судового засідання. У подальшому, під час судового провадження, прокурор вніс третій обвинувальний акт від 04.05.2016р., згідно якого з обвинувачення ОСОБА_7 виключено обвинувачення за ч. 1 ст. 364 КК України по епізоду щодо передачі у користування ОСОБА_19 земельної ділянки, оскільки не було встановлено, що при цьому ОСОБА_7 отримав неправомірну вигоду. Проте, всупереч вимогам 340 КПК України постанова про відмову від державного обвинувачення не складена, така постанова не надана суду та учасникам провадження.

Наголошують, що порівнюючи обвинувальний акт з мотивувальною частиною оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої не виклав у вироку обвинувачення, визначене ним доведеним по кожному епізоду, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми, вини, мети, а також доказів на підтвердження встановлених судом обставин, наводячи тільки суперечливі показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , які пояснили, що вони кошти ОСОБА_7 давали для внесення у касу ДП «Великолазівський» від їх імені, зовсім не досліджує і не наводить покази самого ОСОБА_7 , який стверджує, що всі кошти оприбутковані у касі зазначеного підприємства.

Звертають увагу на показання свідків ОСОБА_15 (касира ДП «Великолазівський») та ОСОБА_13 (головного бухгалтера ДП «Великолазівський»), які підтвердили у судовому засіданні, що кошти у розмірі 130 тис. грн від ОСОБА_9 оприбутковані у касі підприємства, внесені на баланс. Аналогічно кошти у сумі 50 тис. грн отримані від ОСОБА_16 оприбутковані у касі підприємства, внесені на баланс. Вказують, що судом першої інстанції не розкрито зміст досліджених документальних доказів, перелік яких наведено у вироку, хоча цими документами підтверджується внесення у касу підприємства коштів від ОСОБА_16 та ОСОБА_9 . Покликаються на те, що у вироку не наведено доказів того, що ОСОБА_7 умисно з корисливих спонукань, маючи намір обернути вказані кошти на свою користь, вчинив шахрайство, тобто заволодіння чужим майном, зокрема ОСОБА_16 і ОСОБА_9 , оскільки матеріалами кримінального провадження доведено, що всі кошти ОСОБА_16 і ОСОБА_9 внесено у касу підприємства. Зазначають, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України щодо заподіяння істотної шкоди ОСОБА_9 та тяжких наслідків ОСОБА_16 . Вироком суду не встановлено, що ОСОБА_7 вчиняв дії по відчуженню приміщень та майна ДП «Великолазівський», не наведено чим підтверджується наявність у ОСОБА_7 мети отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, які дії вчинив всупереч інтересам підприємства, яким охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_16 та ОСОБА_9 він заподіяв шкоду, як обов`язкові наслідки матеріальних складів злочинів та у чому полягає причинний зв`язок діянь ОСОБА_7 із наслідками.

Покликаються на відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, з огляду на наявність цивільно-правових відносин між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . Вказують, що даний факт підтверджують встановлені під час судового провадження обставини, зокрема, обіцянка свідку ОСОБА_11 у подальшому сприянні продажі його доньці ОСОБА_12 земельної ділянки під забудову, пропозиції оглянути поле де будуть видаватися земельні ділянки, на які ще треба виготовити належні документи, отримання від свідка ОСОБА_11 5 тис. доларів США, як вартість земельної ділянки, а також визнання ОСОБА_7 через рік неможливості забезпечення обіцянки продажі земельної ділянки, написання розписки о переведення раніше отриманих коштів у боргове зобов`язання і часткове спочатку їх вернення, а потім повне відшкодування. Окрім цього, переконані, що у діях ОСОБА_7 відсутній і склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 ч. 1 КК України, оскільки ОСОБА_7 не зловживав своїми службовими повноваженнями, ніяких рішень по забезпеченню обіцянки продати земельну ділянку ОСОБА_12 не приймав і не міг приймати як директор підприємства. У відносинах із ОСОБА_11 виступав та одержував кошти як приватна, не службова особа. Із потерпілою ОСОБА_12 взагалі не спілкувався і вперше побачив її 22.09.2010р. коли написав їй розписку про отримання від неї коштів у сумі 5 тис. доларів США в борг, які у подальшому повернув. Звертають увагу, що у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 364 КК України не наведено характер, зміст та обсяг повноважень ОСОБА_7 , не наведено якими своїми службовими повноваженнями він зловживав, якими нормативними актами вони регламентуються, і які саме повноваження цього акту були порушені ним у конкретному випадку. Наголошують, що дослідженим у суді доказами не підтверджується зміст формулювання обвинувачення у тому, що ОСОБА_7 запевнив ОСОБА_11 , що йому як директору ДП Зеликолазівський» надані повноваження по реалізації земельних ділянок з числа земель ідприємства, і що саме за це він одержав 5 тис. доларів США від ОСОБА_11 як вартість емельної ділянки.
Вказують, що суд першої інстанції кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ст. 364 КК України за усіма епізодами застосував норму цієї статті без урахування змін від 21.02.2014р., чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну іідповідальність.
Окрім цього, суд першої інстанції, порушуючи основні принципи кримінального процесуального закону, зокрема презумпцію невинуватості (ст. 17 КПК України), змагальність сторін (ст. 22 КПК України), ухвалюючи вирок не взяв до уваги доводи захисту, викладені у письмовому виступі у дебатах, не навів у вироку мотивів їх неприйняття та неврахування таких.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку поданих ними апеляцій, виступ прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечив проти доводів апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами сторони захисту про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, не досліджено належним чином і не проаналізовано обставини, які підлягають доказуванню у порядку ст. 91 КПК України.
Колегією суддів встановлено, що при розгляді справи суд допитав учасників кримінального провадження, дослідив докази, подані стороною обвинувачення на підтвердження висунутого ОСОБА_7 обвинувачення
Однак, суд першої інстанції, мотивуючи свій вирок, обмежився лише переліченням цих доказів, зібраних по справі, не аналізуючи їх окремо і в сукупності, що є недопустимим.
Суд першої інстанції не виклав у вироку обвинувачення, визначене ним доведеним по кожному епізоду, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми, вини, мети, а також доказів на підтвердження встановлених судом обставин, наводячи тільки суперечливі показання обвинуваченого та потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , які пояснили, що вони кошти ОСОБА_7 давали для внесення у касу ДП «Великолазівський» від їх імені.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст. 190 КК України, ч.1 ст.364 (із змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України, ч.2 ст.364 (із змінами внесеними згідно із Законом України №270-VI від 15.04.2008 року) КК України по шести епізодах. У кожному конкретному випадку суд першої інстанції не навів мотивів, за яких він визнав обвинувачення обґрунтованим та таким, що підтверджується доказами, і якими саме.
Щодо зміни обвинувачення в суді прокурором, то слід зазначити, що у відповідності до ст.. 341 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.
У відповідності до ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.
Якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції жодним чином не згадує про зміну обвинувачення в суді прокурором і те, в якому обсязі підтримують обвинувачення потерпілі після зміни такого обвинувачення і внесення прокурором нового обвинувального акту.
Щодо призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України. Рішення суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання жодним чином не обґрунтовано. У мотивувальній частині вироку суду лише зазначено, що враховуючи тяжкість злочину, конкретні обставини справи, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання, пов`язане із ізоляцією його від суспільства, при цьому застосування ст.ст. 75,76 КК України не мотивоване взагалі, що за наведених обставин є неприпустимим.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило йому ухвалити законний та обґрунтований вирок та унеможливлює, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірку цих обставин судом апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційних скаргах та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
За таких обставин апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 підлягають до задоволення частково, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2017р. щодо ОСОБА_7 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2017р. щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4