Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 518/1745/18
Провадження № 1-кс/499/80/20
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви

30 березня 2020 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі також прокурор), захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 (далі також захисник) обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду заяву захисника про відвід судді ОСОБА_5 у справі кримінального провадження №0000341 за обвинуваченням ОСОБА_6 (далі також обвинувачений, особа) у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі також КК),

В С Т А Н О В И В:

1.Суть питання, що вирішується ухвалою таке.

На розгляді судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_5 (далі також суддя) перебуває справа кримінального провадження №0000341 за обвинуваченням особи у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 121 КК (далі також справа).

30 березня 2020 року захисник подав до суду заяву про відвід судді, в якій зазначив, що за головуванням судді, суд, 25 березня 2020 року ухвалив рішення про здійснення судового провадження у режимі відеоконференції. Таке рішення ухвалене за відсутності прокурора та обвинуваченого, а подальший судовий розгляд відбувся з Ширяївським районним судом Одеської області, в якому брав участь прокурор дистанційно. За таких обставин, на думку захисника, суддя ухвалив незаконні рішення, не ухвалив рішення про відкладення судового розгляду, чим підтвердив свою упередженість, особливе ставлення до сторони обвинувачення задля розгляду клопотання прокурора, що викликає сумніви в неупередженості та об`єктивності судді далі також заява).

Ухвалою судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_7 від 30 березня 2020 року було задоволено заяву про самовідвід.

30 березня 2020 року заяву було прийнято до провадження, та з метою забезпечення оперативності розгляду заяви, з урахування перебування усіх учасників судового провадження в Іванівському районному суді Одеської області, призначено розгляд за заявою на 30 березня 2020 року.

Суд, за заявою захисника, вирішує питання про відвід судді.

2. Встановлені судом обставини такі.
Захисник у судовому засіданні просив задовільнити заяву, та зазначив, що дії судді викликають сумніви в його неупередженості та об`єктивності, виключають його участь у розгляді справи, так як суддя проявив особливе ставлення до сторони обвинувачення задля розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, який спливає 30 березня 2020 року о 24 годині.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав заяву захисника, та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, просив відмовити у її задоволенні та зазначив, що з огляду на встановлення карантину на території України, направив до суду клопотання про здійснення судового провадження у режимі відеокоференції та не заперечував проти ухвалення судом такого рішення за його відсутності. 25 березня 2020 року відбулося судове засідання, у якому він брав участь дистанційно, знаходячись в приміщенні Ширяївського районного суду Одеської області, під час якого повинно було розглядатися клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, який спливає 30 березня 2020 року о 24 годині (далі також клопотання). 25 березня 2020 року розгляд клопотання не відбувся, оскільки обвинувачений цього дня, перебуваючи в установі попереднього ув`язнення заперечував проти проведення процесуальних дій дистанційно, в результаті чого судом ухвалено рішення про відкладення судового розгляду на 30 березня 2020 року. Заяву вважає необґрунтованою, а дії захисника направлені на затягування розгляду справи, задля неможливості завчасного розгляду клопотання.

Суддя до судового засідання не з`явився, повідомивши через секретаря судового засідання, що не бажає дати пояснення за заявою.

Сторони кримінального провадження не заперечували проти існування встановлених судом обставин, щодо ухвалення судом під головуванням судді рішення про здійснення судового провадження у режимі відеоконференції та причин його відкладення на іншу дату.

3. Положення закону, якими суд керувався такі.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (частина 6 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України, далі також КПК).

Суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (пункт 4 частини 1 статті 75 КПК).

За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим (частини 1, 2, 4, 5 статті 80 КПК).

У разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду (частина 1 статті 81 КПК).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (частина 1, 3 статті 331 КПК).

Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує (частина 2 статті 336 КПК).

4. Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали такі.
Суд відмічає, що неупередженість суду має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм при врахуванні особистих переконань й поведінки конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та за об`єктивним критерієм. Тому судом має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судді та чи достатньо ознак, щоб вирішити про особисту упередженість, з урахуванням того, що за суб`єктивним критерієм, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Суд вважає, що для відводу судді мають бути обґрунтовані наявні факти, покладені в основу заяви про відвід, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість, а їх наявність повинна бути доведеною. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Суд наголошує, що КПК визначені підстави для відводу судді, а його неупередженість презумується тим, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним від будь-якого незаконного впливу та керується верховенством права, здійснюючи правосуддя на основі Конституції, законів України з додержанням принципу верховенства права.

Суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання, особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

Суть заяви про можливу упередженість судді безпосередньо пов`язана з розглядом клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого та ухваленням судового рішення про проведення дистанційного судового провадження для розгляду клопотання за відсутності обвинуваченого, прокурора, й фактично зводиться до непогодження стороною захисту із судовими рішеннями, які ухвалюються або не ухвалюються головуючим.

Суд констатує, що статтями 75, 76 КПК передбачений вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Суд зауважує, що захисник не навів переконливих обставин, які б обумовлювали наявність підстав відводу судді, передбачених статтею 75 КПК або інших обставин, які дійсно викликають реальний сумнів у його неупередженості та є підставами, що виключають участь судді в кримінальному провадженні відповідності до приписів пункту 4 частини 1 статті 75 КПК.

Тому, суд вважає, що доводи захисника щодо упередженості судді не підтвердженні належним чином, носять характер припущень та зводяться лише до оцінки прийнятих суддею процесуальних рішень щодо організації та забезпечення розгляду кримінального провадження й непогодження з ними, що само по собі не може вказувати на його упередженість, а відповідність їх вимогам кримінального процесуального закону може у подальшому бути перевірена судом апеляційної інстанції.

Суд вбачає, що судове рішення про проведення дистанційного судового провадження за своєю формою є нейтральним документом, ухвалення якого напряму не пов`язано з оцінкою всіх обставин кримінального провадження, який фактично направлений на забезпечення можливості здійснення судового розгляду. Тому суддю, який ухвалив таке судове рішення не слід вважати союзником чи опонентом будь-кого зі сторін кримінального провадження.

Не оцінюючи ухвалене за головуванням судді рішення про здійснення дистанційного судового провадження, тим не менш, задля визначення наявності всіх обставин, що можуть викликати сумніви в неупередженості судді, суд звертається до положень статті 336 КПК, яка регламентує порядок проведення процесуальних дій у режимі відеоконференції.
Зокрема, суд звертає увагу, що постановлення судом ухвали про дистанційне судове провадження забезпечує лише можливість здійснювати судове провадження за допомогою технічних засобів на майбутнє дистанційно, проведення якого у режимі відеоконференції може й не відбутися. Такими причинами можуть бути, як технічна неможливість його проведення, так і заперечення обвинуваченого проти проведення дистанційного судового провадження, який може, фактично перебуваючи поза межами приміщення суду, на початку здійснення судового провадження скористатися своїм правом заяви про це.

У такому випадку, виходячи з приписів частини 2 статті 336 КПК, суд не має права приймати рішення про фактичне продовження проведення судового провадження у цей день, оскільки обвинувачений не перебуває у залі судових засіданьта ймовірно не зможе негайно прибути або бути доставлений (у випадку тримання обвинуваченого під вартою) до суду. За таких обставин, суд має вирішити питання про відкладення судового розгляду, й призначити дату нового засідання і вживати заходів до забезпечення прибуття обвинуваченого до суду.
Суд звертає увагу, що частиною 2 статті 336 КПК застосовується різні за своїм значенням терміни. Так, у першому реченні вживається словосполучення «суд ухвалює рішення», «за власною ініціативою». Удругому реченні вживається словосполучення «суд може ухвалити рішення». Утретьому реченні вживається словосполучення «суд не має права прийняти рішення».
Порядок ухвалення судових рішень, їх форма встановлюється статтею 371 КПК. Системний аналіз цієї статті свідчить про використання терміну «суд ухвалює судове рішення» у різних формах. Тобто, використання у третьому реченні частини 2 статті 336 КПК відмінного словосполучення «прийняти рішення»свідчить, що таке словосполучення має інший правовий смисл, який пов`язаний з порядком дій суду, коли обвинувачений вже «перебуває» у судовому засіданні поза межами приміщення суду та прямо не пов`язаний з правом суду «ухвалити судове рішення» про дистанційне судове провадження.

Тому, на думку суду, з огляду на положення частини 2 статті 336 КПК суд має право, навіть за власною ініціативою, ухвалити рішення про дистанційне судове провадження. Натомість, після безпосереднього початку дистанційного судового засідання, наприклад у разі заперечення обвинуваченого проти цього, суд не може прийняти рішення про продовження такого судового розгляду, тим більше розгляду справи по суті.

Суд звертає увагу, що застосування режиму відеоконференції спрямоване саме на забезпечення участі учасника кримінального провадження під час окремих слідчих (розшукових) чи судових дій та на підвищення якості правосуддя, забезпечення його доступності й реалізації права на судовий захист, скорочення строків розгляду справ, економії фінансів.

Отже, суд не переконаний, що за справою достатньо ознак, щоб стверджувати, що суддя, проявив особисту упередженість.

Зважаючи на встановлені обставини та з огляду на вимоги частини 3 статті 331 КПК суд наголошує, що дії судді виглядають співмірними з необхідністю виконання ним обов`язку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу відповідного строку.
Таким чином, обставини, що свідчили б про особисту зацікавленість судді в розгляді справи, про його безсторонність та надання переваг в реалізації принципу змагальності, сторін будь-кому із учасників судового провадження і, як наслідок, його неупередженість не встановлені.

Суд також зауважує, що за Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією економічної та соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року упередження вважається реальним, якщо воно носить особистий характер і спрямоване проти однієї зі сторін. Для відводу судді на підставі реально існуючого упередження необхідно мати об`єктивний доказ нездатності судді вести справу неупереджено: тобто виникнення у стороннього спостерігача, детально поінформованого про всі обставини, сумнівів об`єктивності та неупередженості даного судді.

Навіть за наявності сумнівів об`єктивності та неупередженості конкретного судді, суддя не може бути усунений від участі в розгляді справи в тому випадку, коли інший суддя не може бути призначений для розгляду даної справи, або в силу термінового характеру справи, коли зволікання в його вирішенні може привести до серйозної судової помилки, або до відмови у правосудді.

Саме така ситуація виникає в Іванівському районному суді Одеської області, в якому здійснюють правосуддя троє суддів, й у випадку відведення судді справа очевидно має бути передана на розгляд іншого суду, так як всі судді приймали участь у розгляді справи.

За таких причин відведення судді від участі у розгляді справ, в судах з обмеженою кількістю суддів, за винятком обов`язкових обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні визначених пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 75, статті 76 КПК не буде об`єктивно виправданим рішенням, так як зазначене створить труднощі не тільки для інших суддів цього регіону (яким доведеться розглядати справи замість відведеного судді), а й для осіб, обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, особливо у випадку тривалого судового розгляду та тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, суд відмічає, що за таких умовах важко буде гарантувати невідкладний розгляд справи судом, право на яке мають особи, обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення.

5. Суд застосовує таку практику Європейського суду з прав людини.
Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 43).

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії", пункт 58).

6. Висновок суду такий.
З огляду на зазначене суд доходить до висновку, що встановлені обставини не вказують на наявність сумнівів в неупередженості судді, а тому в задоволенні заяви захисника слід відмовити.

Керуючись статтями 75, 80, 81 КПК, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви захисника про відвід судді ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02 квітня 2020 року.

СуддяОСОБА_1