ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1458/16-к
Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/216/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.13 ч.2 ст.115 КК України
В И Р О К
іменем України
23 червня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000819 за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Нижньогірського районного суду АР Крим від 13.09.2007 року за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 07.11.2014 року звільненого з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання;
засуджено за п.13 ч.2 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 27.02.2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону України №838-VIII від 26.11.2015 року ОСОБА_8 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.02.2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 24.02.2016 року в період часу з 23 год. до 24 год., знаходячись в кв. АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого побутового конфлікту, пов`язаного з особистими неприязними відносинами, на ґрунті спільного вживання спиртних напоїв з власницею квартири ОСОБА_11 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, наніс хаотичні удари ножем в область грудної клітки та верхніх кінцівок ОСОБА_11 , в результаті чого їй було спричинено наступні тілесні ушкодження, що виникли за 1-2 доби до настання смерті: проникаюче в грудну порожнину колото-різане поранення з пошкодженням лівої легені, проникаюче в грудну та черевну порожнини колото-різане поранення з пошкодженням діафрагми, селезінки, проникаюче в ліву плевральну порожнину колото-різане поранення без пошкодження внутрішніх органів, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_11 настала в результаті проникаючих в грудну порожнину колото-різаних ран з пошкодженням лівої легені, проникаючого грудну та черевну порожнини колото-різаного поранення з пошкодженням діафрагми, селезінки, що ускладнились розвитком рясної крововтрати.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку щодо нього в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки суд фактично не врахував ступінь тяжкості злочину та конкретні обставини цього діяння. Зазначає, що судом не прийнято до уваги факт того, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою за вчинення умисного вбивства. Також суд не врахував висновок судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_8 має психічне відхилення у виді емоційно - нестійкого розладу особистості, та, коли вживає спиртні напої, стає злим та агресивним, що свідчить про явну схильність особи до вчинення насильницьких дій. Окрім того, з боку ОСОБА_8 каяття, вибачення, та визнання вини у вчиненні злочину, відсутні. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за п.13 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційні скарзі з доповненнями вказує на незаконність вироку через недоведеність висунутого його обвинувачення. Свої доводи обґрунтовує тим, що знаряддя вчинення злочину ніж, не містить слідів його рук, у справі не було проведено експертизу щодо його особистих речей. В судовому засіданні не було допитано свідка ОСОБА_12 , але він наполягав на її допиті. Вказує, що на наявність підстав для проведення додаткового розслідування. Також просить допитати свідка ОСОБА_12 , прослухати аудіо-відеозапис судового розгляду в повному обсязі. З цих підстав просить скасувати вирок суду першої інстанції, а справу повернути на додаткове розслідування.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на її необґрунтованість та вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню за відсутністю прямих доказів доведеності вини ОСОБА_8 в обсязі пред`явленого його обвинувачення, оскільки в кримінальному провадженні не було проведено ряд експертиз, зокрема й дактилоскопічних, не було допитано свідка ОСОБА_12 .. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданих апеляційних скарг, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені обвинуваченим, просили скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вважали апеляційну скаргу прокурора такою, що має бути залишена без задоволення, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, просив ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах сторін обвинувачення та захисту, заперечення на апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про дослідження тих доказів та встановлення тих обставин справи, зокрема, проведення експертизи речових доказів, допиту свідка ОСОБА_12 , про які він під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не наголошував, що не є підставою для встановлення судом апеляційної інстанції нових обставин та дослідження нових доказів, про які учасниками кримінального провадження не заявлялись клопотання.

В апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_8 також заявлено клопотання про дослідження аудіо-відеозапису судового розгляду в повному обсязі, але при цьому ним не зазначено, в чому полягає необхідність її дослідження та для встановлення яких обставин, що суперечить вимогам ст.396 КПК України щодо обгрунтування особою своїх апеляційних вимог з зазначенням того, у чому саме полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_8 не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання обвинуваченого відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження в судовому рішенні.

Що стосується заяви обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про відмову від захисника ОСОБА_7 , то вона не заслуговує на увагу, оскільки це питання було предметом розгляду апеляційного суду, за результати якого ухвалою Херсонського апеляційного суду від 25.02.2020 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про відмову від захисника ОСОБА_7 та його заміну іншим захисником - залишено без задоволення за необґрунтованістю.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, а саме умисного вбивства, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за встановлених та викладених у вироку обставин, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , не визнаючи себе винним у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 , не заперечував встановлені обставини кримінального провадження, та показав, що 24.02.2016 року він перебував за місцем проживання ОСОБА_11 у мікрорайоні «Острів» м. Херсона, куди прийшов на запрошення її подруги ОСОБА_13 . Там вони на кухні розпивали спиртні напої. У проміжок часу з 22-00 до 23-00 год. ОСОБА_11 та ОСОБА_14 вийшли в іншу кімнату та почали сваритися, він пішов до них та просив їх заспокоїтися. ОСОБА_11 сказала йому, що ОСОБА_14 привела його їй у якості подарунка на день народження та висловила намір вступити з ним в статеві стосунки, на що він відповів відмовою, повідомивши, що в нього є дівчина. Після цього, ОСОБА_11 почала ображати його, він в свою чергу, щоб полякати її для того, щоб вона заспокоїлася, пішов на кухню, взяв ніж, повернувся в кімнату, де вона в той час лежала на ліжку, та замахнувся на неї ножем, який вона схопила за лезо. Після цього, він наніс приблизно два удари ножем в грудну клітину та живіт ОСОБА_11 .. Перший раз ніж ввійшов м`яко, другий раз зігнувся. Точну кількість ударів, нанесених ним ОСОБА_11 , не пам`ятає через стан сильного алкогольного сп`яніння. Зазначив, що наступного дня вранці ОСОБА_11 була жива та просила в нього попити води. Стверджував, що наміру вбивати ОСОБА_11 , він не мав, хотів лише полякати її ножем, щоб вона заспокоїлась.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував той факт, що він наніс декілька ударів ножем в грудну клітину ОСОБА_11 ..
Він же, підтвердив ці ж обставини під час слідчого експерименту за участю захисника та понятих, тобто в умовах, що виключали незаконний вплив на нього, детально продемонстрував обставини вчиненого ним злочину та розповів, що 24.02.2016 року під час конфлікту з ОСОБА_11 , він взяв ніж на кухні з метою налякати ОСОБА_15 і став їй погрожувати ножем, тримаючи його над її груддю в той час, коли вона лежала на ліжку. Вона схопила рукою ніж за лезо, він його вирвав, після чого наніс декілька ударі ножем в грудну клітину ОСОБА_11 , проте йому не вдавалося проткнути ножем тіло, вдалося зробити це лише один раз.
(т.2 а.п.116-119, 122)
Підстав ставити під сумнів достовірність обставини, вказаних обвинуваченим ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, у суду не було, оскільки вони є послідовними, у них він повідомляв такі деталі, які могли бути відомі лише йому, як виконавцю злочину, він про них повідомив через короткий проміжок часу після події, що відбулася між ним та ОСОБА_11 ..

Обставини, за яких ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство, підтверджуються наступними доказами.

Із протоколу огляду місця події від 26.02.2016 року з додатком диском з відеозаписом, убачається, що труп ОСОБА_11 був виявлений на підлозі у одній із кімнат квартири АДРЕСА_2 . На її тілі під час огляду були виявлені рани на боковій поверхні живота, на подушках та покривалі, на ліжку, а також в кімнаті виявлені сліди речовини бурого кольору. Такі ж сліди виявлені на полу на вході в кімнату.(т. 2, а.п. 21-24)

Під час додаткового огляду місця події (трупа), про що складено відповідний протокол від 26.02.2016 року з фототаблицею з місця події, серед іншого, вилучено змиви речовини бурого кольору, сковорідки, футболку синього кольору, які у подальшому були визнані речовими доказами та приєднані до справи.
(т. 2, а.п. 21-24)
Висновками судово-медичної експертизи №254 від 16.03.2016 року встановлено, що у потерпілої ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження, що виникли від колото-ріжучої дії гострого предмета, проникаючі в грудну порожнину колото-різане поранення з пошкодженням лівої легені, проникаюче в грудну та черевну порожнини колото-різане поранення з пошкодженням діафрагми, селезінки, що виникли за 1-2 доби до настання смерті, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Смерть ОСОБА_11 настала в результаті проникаючих в грудну порожнину колото-різаних ран з пошкодженням лівої легені, проникаючого грудну та черевну порожнини колото-різаного поранення з пошкодженням діафрагми, селезінки, що ускладнились розвитком рясної крововтрати.
(т.2, а.п.48-51)
Висновками судової медико-криміналістичної експертизи №30-МК від 09.03.2016 року встановлено, що дані тілесні ушкодження виникли від дії колото-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав лезо та обух з нечітко вираженими ребрами, з найбільшою шириною клинка до рівня занурення близько 20 мм. Смерть ОСОБА_11 настала в результаті проникаючих в грудну порожнину колото-різаних ран з пошкодженням лівої легені, проникаючого в грудну та черевну порожнини колото-різаного поранення з пошкодженням діафрагми, селезінки, що ускладнились розвитком рясної крововтрати, що підтверджується наявністю та характером ушкоджень, кров`ю в лівій плевральній та брючній порожнинах, малокрів`ям внутрішніх органів, блідно-сірою тканиною коркового слою нирок, світло-червоною-мозкового, стертим кордоном між шарами, порушенням реологічних властивостей крові.
(т.2, а.п. 54-58)
Висновками судово-медичної імунологічної експертизи №70 від 25.03.2016 року встановлено, що на вирізі з наволочки, на змиві з підлоги між коридором та кухнею, на змиві зі сходової площадки 5-го поверху, вилучених в ході огляду місяця події, виявлена кров людини, присутність у якій крові потерпілої ОСОБА_11 або обвинуваченого ОСОБА_8 не виключається. На змиві зі сходового маршу між 7-6 м поверхами виявлена кров людини, присутність у якій крові обвинуваченого ОСОБА_8 не виключається. (т.2, а.п. 93-95)
Висновками судово-медичної експертизи №14/254 від 05.04.2016 року підтверджено, що утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_11 , за обставин, указаних ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту, не виключається. (т. 2, а.п. 62-62-1)
Разом з цим, експерт під час проведення вказаної експертизи встановив, що утворення у потерпілої ОСОБА_11 колото-різаних ран від однієї травматичної дії, виключається.
Крім того, як вбачається з зазначеного вище висновку судово - медичної експертизи №254 від 16.03.2016 року, про проникаючий характер, нанесених обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілій, які перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , свідчить довжина раневих каналів трьох таких ушкоджень, яка складає 5,5; 6 та не менше 8 см відповідно.
Такі відомості дають підстави визнати неправдивими показання обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним як у судовому засіданні, так і в ході проведення слідчого експерименту щодо кількості нанесених ним ударів ножем ОСОБА_11 та про те, що проникаючим був можливо лише один удар.
Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків зазначених вище експертиз не має, вони базуються на досліджені даних, що були отримані під час досудового розслідуванняза участю обвинуваченого, яким судом дано належну оцінку.
Також вони не були поставлені під сумнів обвинуваченим під час досудового розслідування.
Дані, що містяться у протоколах огляду місця події, у висновках судово-медичних, судово-імунологічної експертиз, не є суперечливими та узгоджуються з показаннями ОСОБА_8 як у судовому засіданні, так і на слідчому експерименті щодо місця вчинення ним злочину та способу вбивства ОСОБА_11 і застосованого знаряддя злочину - ножа, локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої, від яких настала її смерть, та підтверджують той факт, що ОСОБА_8 наніс декілька ударів ножем в області грудної клітини ОСОБА_11 з метою позбавлення її життя,якими спростовуються твердження апелянта про недоведеність його вини у вчиненні цього злочину.

Характер тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_11 в області грудної клітини, їх локалізація та механізм утворення, спосіб і знаряддя злочину ніж, кількість нанесених ударів в область життєво важливих органів грудної клітини, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої.

Також локалізація ран та глибина раневих каналів до від 5,5 до 8 см, свідчать про нанесення ударів ножем зі значною силою, що підтверджує висновок суду про направленість умислу ОСОБА_8 на вбивство потерпілої.

Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин учинення ОСОБА_8 злочину, а тому суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні судового рішення.

У зв`язку з чим, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недостатніх доказах, не відповідають дійсності.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не мав наміру вбивати потерпілу ОСОБА_11 , а лише хотів налякати її ножем,і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами, які вказують на вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 ..

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні зазначеного злочину, суд правильно визнав як обраний ним спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

Позбавлені підстав і доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ч.1 ст.89, ст.94 КПК України суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності і достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів та обґрунтовано прийняв їх до уваги при ухваленні обвинувального вироку.
Отже, усі обставини кримінального провадження судом досліджені всебічно, повно, об`єктивно, зібраним доказам у їх сукупності дана належна оцінка, на підставі яких, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, за який він засуджений, та правильно кваліфікував його дії за п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеність його вини є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження та наведеним доказам.

Необґрунтованими є доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду, оскільки перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи упередженість дослідження судом обставин, що могли мати істотне значення для правильного вирішення справи. Як під час досудового розслідування, так і судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом дослідження доказів, які мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновків експертиз, яким дано належну оцінку у вироку.
Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_12 , чим допущено неповноту судового розгляду, не заслуговують на увагу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції було вжито всіх необхідних заходів для виклику цього свідка, однак сторона обвинувачення не забезпечила його явку в судове засідання, що призводило до неодноразового відкладення розгляду справи.
В судовому засіданні 21.11.2019 року судом було з`ясовано, що встановити місце знаходження свідка ОСОБА_12 не вдалось, жоден із учасників кримінального провадження не заперечував проти закінчення розгляду справи без допути цього свідка, клопотань про обов`язковий допит свідка ОСОБА_12 в якості свідка у даному кримінальному провадженні від учасників кримінального провадження не надходило, у зв`язку з чим, за згодою всіх учасников судового розгляду, судом було зменшено обсяг дослідження доказів. (т.3 а.п.203-206)
Крім того, сторона захисту не наполягала на допиті свідка ОСОБА_12 , оскільки, як зазначив обвинувачений ОСОБА_8 , на момент вчинення ним щодо ОСОБА_11 протиправних дій, про які він розповів в судовому засіданні, свідок ОСОБА_12 перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, сиділа в кріслі, і, на його думку, спала, а тому не бачила, що саме він робив тоді.
Вказуючи в апеляційній скарзі про обов`язковий допит свідка ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_8 не обґрунтовує свої доводи та не зазначає, в чому полягає необхідність допиту цього свідка та для встановлення яких обставин, які відомі цій особі, що мають значення для висновків суду.

Надуманими є посилання обвинуваченого на те, що судом не було досліджено знаряддя вчинення злочину, його особисті речі, а також про необхідність проведення у даному кримінальному провадженні ряду експертиз, оскільки жодних клопотань як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду від обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про доповнення досудового розслідування та судового розгляду для встановлення інших фактичних обставин кримінального провадження, не надходило.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину як на досудовому розслідуванні, так і судовому розгляді, зокрема й права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні доказів, розгляді клопотань, як на це вказує апелянт, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено. Докази у кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з чим, підстав для скасування вирокучерез недоведеність винуватості ОСОБА_8 , як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Водночас, як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції в повному обсязі дотримано не було.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції послався на те, що він характеризується негативно, не працює, не одружений, утриманців не має, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення аналогічного злочину, обставиною, що пом`якшує покарання, визнав часткове визнання обставин вчинення злочину, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено, та, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий за ряд тяжких злочинів, в тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину - умисного вбивства, 07.11.2014 року звільнившись з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, та, маючи не зняту та не погашену судимість, через два роки, на ґрунті неприязних стосунків під час вживання спиртних напоїв, знову вчинив аналогічний особливо тяжкий злочин умисне вбивство, що свідчить про схильність ОСОБА_8 до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 психічним захворюванням у розумінні ч.2 ст.19 КК України не страждав і не страждає, не визнав себе винним, не розкаявся у скоєному, та звертає увагу на його поведінку після вчиненого злочину, що він покинув місце злочину та не надав потерпілій будь-якої допомоги, відсутність у подальшому з його боку активних дій по сприянню органам досудового розслідування для встановлення істини.
Враховуючи обставини та мотиви вчинення злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, характер і ступень суспільної небезпеки цього злочину, тяжкість наслідків, що настали, негативні дані про особу ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про підвищену суспільну небезпечність його особи та неможливість його виправлення з застосуванням покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише із застосуванням більш суворого покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що покарання, яке призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 , за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, а тому вирок в частині призначення покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Тому, зважаючи на доводи сторін та заявлені ними вимоги, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за п.13 ч.2 ст.115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з 27 лютого 2016 року.

У решті вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4