Справа №463/1990/20
Провадження №1-кс/463/1247/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні його потерпілим, -
в с т а н о в и в:
До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові щодо не визнання його потерпілим.
Скаргу мотивує тим, що 07.02.2020 та 14.02.2020 року ним було подано клопотання про залучення його до кримінального провадження як потерпілого, однак слідчим Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 виносились постанови про відмову у визнанні його потерпілим, які в подальшому були скасовані ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова. Востаннє, 24.02.2020 року слідчий вкотре виніс ухвалу про відмову у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000911 від 12.09.2019 року. Вважає таку постанову неправомірною, тому звернувся з скаргою в суд, просить скаргу задоволити.
В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав в повному обсязі. Вважає таку незаконною, оскільки скаржнику вказаним кримінальним правопорушенням було завдано матеріальної та моральної шкоди, а відтак просить задоволити скаргу в повному обсязі
Слідчий ТУ ДБР у м. Львові в судове засідання не з`явився, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги .
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку учасників процесу приходжу до наступних висновків:
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що постановою прокурора від 22.10.2019 року об`єднано матеріали в одне кримінальне провадження за № 0000911 внесеного до ЄРДР 12.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.127,ч.1 ст. 364-1,ч.1 ст.135,ч.2 ст. 376,ч.1 ст. 384 КК України
Як вбачається з матеріалів скарги та постанови про відмову у визнанні потерпілим, ОСОБА_3 звертався до слідчого з проханням визнати його потерпілим в зазначеному кримінальному провадженні, однак згідно постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові йому було відмовлено, оскільки він не довів фактів спричинення ні матеріальної, ні фізичної, а ні моральної шкоди.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст.. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.
Зважаючи на той факт, що у заяві про вчинення злочину та додатків до скарги поданої представником скаржника та з матеріалів самого кримінального провадження в судовому засіданні вбачається ймовірність завдання йому моральної та можливо і матеріальної шкоди згаданим кримінальним правопорушенням, керуючись принципом змагальності, вважаю, що скаргу слід задоволити, а саме: скасувати постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000911 від 12.09.2019 року.
Що ж стосується прохальної частини скарги щодо зобов`язання слідчого ТУ ДБР у м. Львові визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні та вручити йому пам`ятку потерпілого, то слід зазначити, що слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого,а тому така вимога не підлягає до задоволення.
Керуючись вимогами статей,22,26,220,221,303,306,309,372 КПК України, -

ухвалив:
Скаргу задоволити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 24.02.2020 року у кримінальному провадженні №0000911 від 12.09.2019 року .
Зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим із врахуванням обставин зазначених у вказаній ухвалі.
В решті вимог-відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1