Справа № 373/461/20
УХВАЛА

03 червня 2020 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Переяславі клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору в кримінальному провадженні №0000555за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України,
встановив:

До суду надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000555 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про повернення вищезазначеного обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам КПК України. Своє клопотання обґрунтував тим, що формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_3 є неконкретним та неповним, не є індивідуально сформованим за чотирма епізодами, тому порушує право на захист його підзахисного. Одні і ті ж обставини вчинення кримінального правопорушення кваліфіковані слідством і за ч. 2 ст. 127 КК України, і за ч. 2 ст. 146 КК України; обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України взагалі не сформовано. Крім того, обвинувальний акт не містить анкетні відомості викривача та розмір пропонованої йому винагороди. Реєстр матеріалів досудового розслідування також містить ряд недоліків: відсутні відомості про кількість томів та аркушів справи, не зазначено ухвали про обрання ОСОБА_3 запобіжних заходів, накладення арешту на майно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав, просить задовольнити. Зазначив, що такі недоліки обвинувального акту не дають можливість визначитися із лінією захисту.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання, просить задовольнити.

Прокурор ОСОБА_2 заперечував проти задоволення клопотання. Вважає, що при складенні вищезазначеного обвинувального акту були дотримані вимоги ст.291 КПК України. Реєстр матеріалів досудового розслідування також містить всі необхідні дані.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному позбавленні волі людини, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України; незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України; катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю та фізичного і морального страждання, шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього визнання, з метою покарання його за дії, скоєні ним, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України; умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК, України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд кримінального провадження без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Відповідно до ч.3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Таким чином, аналіз вищезазначених норм КПК України, свідчить про те, що у разі обвинувачення особи у вчиненні декількох кримінальних правопорушення, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинне бути конкретизоване по кожному із інкримінованих особі злочинів.

Разом з тим, формулювання обвинувачення ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, яке викладене в обвинувальному акті ( а.с. 11-13), становить собою лише послідовне викладення подій 21 листопада 2019 року із зазначенням дій, які виконувалися ОСОБА_3 , в тому числі і разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, та частково із зазначенням умислу обвинуваченого на вчинення деяких із таких дій. При цьому, не конкретизовано, які ж дії охоплюються складом якого кримінального правопорушення.

Такі недоліки позбавляють суд можливості, в тому числі і роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення за кожною із інкримінованих йому злочинах у відповідності до вимог ст.348 КПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому ( рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Недотримання вказаних вимог закону при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права та законності, які застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; а також виключає можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення та роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.

Таким чином, неконкретне обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому, призведе до порушення його прав на захист та позбавляє суд можливості роз`яснити йому суть обвинувачення, що гарантує обвинуваченому право захиститися від чітко сформованих інкримінованих обставин вчинення злочину та залежно від цього обрати певну лінії захисту.

З врахуванням вищезазначеного, проаналізувавши викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає приписам п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України, неконкретизованість такого обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Отже, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому суд не бере до уваги, як підставу повернення обвинувального акту прокурору, вказівку адвоката ОСОБА_5 на відсутність в обвинувальному акті анкетних даних викривача та розмір пропонованої йому винагороди, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 16-2 ч. 1 ст. 3 КПК України, викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

Кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , не є корупційними, тому зазначення відомостей про викривача в обвинувальному акті є неможливим.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, на думку суду, також відповідає вимогам КПК України та не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9, 55, 91, 92, 284, 291, 314, 376, 392 КПК України, суд,
ухвалив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000555 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, - повернути прокурору для приведення його у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 15 хв. 05 червня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1