Справа № 991/2931/19
Провадження № 1-кс/991/3539/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення за заявою № 3602/12 від 12.12.2019,
ВСТАНОВИВ:
23.12.2019 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей про кримінальні правопорушення за заявою № 3602/12 від 12.12.2019.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.12.2019 скаргу було призначено до розгляду.
У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 12.12.2019 через приймальню НАБУ на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 ним було подано заяву за вих. № 3602/12 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яку НАБУ зареєструвало під вх. № В-19084. У цій заяві ОСОБА_3 виклав відомості щодо можливого вчинення заступником Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 та заступником Голови Національної поліції України ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27 КК України. Станом на 23.12.2019 ОСОБА_3 у жодний спосіб не було повідомлено уповноваженими особами НАБУ про внесення до ЄРДР відомостей з його заяви.
Враховуючи той факт, що положеннями ст. 214 КПК України передбачено імперативний обов`язок внесення відомостей в ЄРДР та відмова у реєстрації заяви забороняється, заявник просить суд визнати бездіяльність керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 протиправною та зобов`язати його внести до ЄРДР відомості із заяви № 3602/12 від 12.12.2019.
Під час розгляду скарги ОСОБА_3 за порушеня порядку у залі судового засідання було видалено із зали судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 330 КПК України.
Представник Національного антикорупційного бюро України у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення стосовно скарги і просив розглянути скаргу без його участі. У своїх поясненнях представник НАБУ зазначив, що у заяві ОСОБА_3 № 3602/12 від 12.12.2019 не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаними особами кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ. Враховуючи, що розгляд інших порушених питань не віднесено до компетенції НАБУ, вказану заяву листом № 111-225/44846 від 18.12.2019 скеровано для організації розгляду в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, про що заявника було повідомлено та надано відповідне роз`яснення листом із аналогічними реквізитами. У зв`язку з наведеним, представник НАБУ просить суд відмовити у задоволені скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд за відсутності представника НАБУ.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Під час розгляду скарги встановлено, що у заяві вих. № 3602/12 від 12.12.2019 ОСОБА_3 повідомив, що заступником Голови Національної поліції України - керівником Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 як керівником слідчого управління не було внесено відомості до ЄРДР за його усною заявою від 19.06.2019 про вчинене кримінальне правопорушення, що була озвучена старшому слідчому в ОВС Першого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , і не було повідомлено інформацію про прийняття цієї заяви. Крім того, ОСОБА_3 вважає, що тривала бездіяльність органів поліції, в тому числі стосовно не проведення впродовж 5 років досудового розслідування близько 800 кримінальних справ, невиконання впродовж 4 років біля 600 ухвал слідчих суддів щодо внесення до ЄРДР відомостей із заяв про вчинені кримінальні правопорушення, не притягнення до дисциплінарних покарань працівників поліції є кримінальними правопорушеннями, які вчиняються заступником Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 та заступником Голови Національної поліції України ОСОБА_6 і кваліфікуються заявником за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 382, ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170 ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 27 КК України.
Листом НАБУ № 111-225/44846 від 18.12.2019 ОСОБА_3 було повідомлено про те, що НАБУ розглянуло його заяву № 3602/12 від 12.12.2019 щодо можливих протиправних дій заступника Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 та заступника Голови Національної поліції України ОСОБА_6 , за результатами розгляду якої на даний момент не встановлено підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, підслідних детективам Національного антикорупційного бюро України. Розгляд інших порушених питань не відноситься до компетенції НАБУ, тому вказану заяву було направлено до розгляду в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.
Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 с. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених суддею, працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті.
У ч. 5 ст. 216 КПК України зазначено, що за Національним антикорупційним бюро України визначена підслідність відносно злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України.
Доводи ОСОБА_3 про вчинення заступником Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 та заступником Голови Національної поліції України ОСОБА_6 можливих кримінальних правопорушень, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та незадоволенням щодо результатів розгляду його заяв про вчинення кримінального правопорушення, які не пов`язані з діяльністю цих посадових осіб.
На підставі аналізу норм Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 878, та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, можна дійти висновку, що до посадових обов`язків заступника Міністра внутрішніх справ та заступника Голови Національної поліції не входить обробка та прийняття заяв (повідомлень) про вчинення кримінального правопорушення, внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до цих нормативно-правових актів цю функцію здійснюють спеціально уповноважені особи Національної поліції, які несуть персональну відповідальність у разі порушення вимог закону щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, бездіяльність щодо невнесення відомостей, які містяться у заявах ОСОБА_3 , не є правопорушенням заступника Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 та заступника Голови Національної поліції України ОСОБА_6 , адже їх посади не передбачають здійснення таких функцій, як наслідок вони не отримують інформацію щодо злочинів, яка надається заявником.
Крім цього, заявник вбачає ознаки складів кримінальних правопорушень у відсутності дій щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності заступником Міністра внутрішніх справ та заступником Голови Національної поліції поліцейських, які перебувають у їх підпорядкуванні і не виконують свого обов`язку щодо внесення відомостей до ЄРДР.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
У Дисциплінарному статуті Національної поліції України зазначається, що до дисциплінарної відповідальності можуть бути притягнені поліцейські, наявність дисциплінарного правопорушення яких була встановлена в межах проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією. Таким чином, заступник Міністра внутрішніх справ та заступник Голови Національної поліції України не уповноважені застосовувати дисциплінарні стягнення до працівників поліції на власний розсуд, а лише на підставі обґрунтованого висновку дисциплінарної комісії.
Отже, заступник Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 та заступник Голови Національної поліції України ОСОБА_6 не можуть притягувати до відповідальності працівників поліції без проведення належного службового розслідування. Тому не вчинення таких дій не є правопорушенням як таким.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях заступника Міністра внутрішніх справ ОСОБА_5 та заступника Голови Національної поліції України ОСОБА_6 ознак вищезазначених злочинів.
За наведених обставин у задоволенні скарги належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 214, 303- 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення за заявою № 3602/12 від 12.12.2019.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1