Справа №573/1761/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/221/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області, від 18 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, мешканця АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

Визначено строк покарання рахувати з моменту затримання з 15 липня 2018 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку смт. Степанівка Сумського району Сумської області, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125 ч. 1; 135 ч. 3 КК України, з призначенням покарання:

за ст. 125 ч. 1 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин;

за ст. 135 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

Визначено строк покарання рахувати з моменту затримання з 15 липня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на користь держави, у дольовому порядку, по 500,50 грн. із кожного, процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_7 обвинувачені у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, 13 липня 2018 року, близько 14 години, подружжя ОСОБА_10 чоловік ОСОБА_7 та дружина - ОСОБА_7 , разом із дочкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходились у будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 .

Під час спільного обіду, що відбувався за столом в одній із житлових кімнат будинку у вказаний час, ОСОБА_11 відмовилась приймати їжу. Такі дії доньки обурили матір ОСОБА_7 та батька ОСОБА_7 . У цей час, останній, будучи роздратованим та розлюченим, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні до дитини, вирішив нанести їй тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на завдання шкоди здоров`ю іншої особи, використовуючи свою фізичну перевагу та неможливість здійснення малолітньою дитиною будь якого активного опору, ОСОБА_7 взяв у руки дволітрову пластикову пляшку, наповнену водою, яка знаходилася у будинку та, підійшовши ззаду до дитини, умисно наніс їй два удари цією пляшкою по голові ОСОБА_11 . Після чого, не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_7 наніс ще один удар кулаком в область голови дитини.

За цими діями спостерігала мати дитини ОСОБА_7 , яка при цьому не втручалась у побиття дитини та не перешкоджала протиправним діям свого чоловіка.

У подальшому ОСОБА_7 , будучи також обуреною поведінкою власної доньки через її відмову від вживання їжі, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні до дитини, вирішила нанести їй тілесні ушкодження.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на завдання шкоди здоров`ю іншої особи, ОСОБА_7 спочатку нанесла доньці ОСОБА_11 удар долонею в область потилиці, спричинивши фізичний біль, а після того, як донька опинилась на підлозі в лежачому на спині положенні, ОСОБА_7 надавила їй коліном в область лобка, умисно спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця правого стегна по передньо внутрішній поверхні у верхній треті, які кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Після спричинення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 відразу погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим ОСОБА_7 відніс її у ліжко, що розташоване у другій житловій кімнаті цього ж будинку.

Упродовж цього ж дня, 13 липня 2018 року та до 20 години наступного дня, тобто 14 липня 2018 року стан здоров`я ОСОБА_11 не покращився, а навпаки їй стало гірше, остання не вставала з ліжка та її постійно нудило.

Водночас, протягом вказаного часу мати дитини ОСОБА_7 , спостерігаючи поганий стан здоров`я своєї малолітньої доньки і усвідомлюючи, що вона не може вжити заходи до свого самозбереження внаслідок малолітства, жодних заходів до збереження життя дитини не вживала, лікарів та швидку медичну допомогу за місцем проживання не викликала, про такий стан дитини жодній сторонній особі та органам влади чи правоохоронним органам не повідомила, хоча мала об`єктивну можливість це зробити.

Близько 20 ї години ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 померла у ліжку за місцем мешкання від отриманих під час побиття ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово медичної експертизи № 87, від 11 вересня 2018 року, безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 являється механічна асфіксія шлунковим вмістом як ускладнення закритої черепно мозкової травми, яка супроводжувалась набряком, забоєм, проривом крові в боковий шлуночок головного мозку.

При дослідженні трупу ОСОБА_11 виявлено закриту черепно мозкову травму, забій головного мозку з проривом крові в боковий шлуночок, які відповідно до п. 2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку з проривом крові в боковий шлуночок знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті малолітньої ОСОБА_11 .

У разі надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, можливо було б уникнути настання смерті потерпілої ОСОБА_11 .

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що працівники органів досудового розслідування, шляхом застосування до нього незаконних методів слідства, змусили його зізнатися у тому, що він заподіяв тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_11 , що потягли за собою настання її смерті.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 звертає увагу й на те, що матеріали кримінального провадження, крім його показів отриманих незаконним шляхом, не мають доказів його вини. При цьому, у апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставить під сумнів і юридичну кваліфікацію його дій.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про заперечення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 про заперечення апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_9 , який покладалися на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінально провадження, відповідно до ст. 404 КПК України, не вбачає підстав для перегляду вироку в частині висновку суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому, кваліфікації її дій за ст. ст. 125 ч. 1; 135 ч. 3 КК України та призначеного ОСОБА_7 покарання за вчинене, оскільки висновки суду в цій частині учасниками кримінального провадження не оспорюються, зокрема й обвинуваченим ОСОБА_7 у його апеляційній скарзі.

Вирішуючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо законності рішення суду у частині доведеності його вини, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції на основі належно досліджених та оцінених доказів, обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненому та необхідність правової кваліфікації його дій за ст. 121 ч. 2 КК України.

Так, з показів потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та протоколу огляду місця події, від 15 липня 2018 року, (т. 2 а. с. 79 110, том 3 а. с. 70), ухвали слідчого судді, від 16 липня 2018 року, про узаконення, в порядку ст. 233 КПК України, результатів огляду (т. 2 а. с. 155), постанови про визнання у кримінальному провадженні № 0000338 речових доказів (т. 2 а. с. 117 119), судом першої інстанції було встановлено, що 15 липня 2018 року у АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З протоколу огляду трупу, від 15 липня 2018 року, з фототаблицею до нього, судом першої інстанції було встановлено, що на трупі ОСОБА_11 на тілі виявлені численні тілесні ушкодження, у тому числі і у області голови (т. 2 а. с. 120 126).

З висновку судово медичного експерта, від 11 вересня 2018 року № 87, судом першої інстанції було встановлено, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 є механічна асфіксія шлунковим вмістом як ускладнення черепно мозкової травми, яка супроводжувалась набряком, забоєм, проривом крові в боковий шлуночок головного мозку. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в період часу з 19 до 21 години. При судово медичному дослідженні трупу ОСОБА_11 виявлено чисельні крововиливи та садна голови, обличчя, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які по ступеню тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку з проривом крові в боковий шлуночок, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаку небезпеки для життя в момент спричинення.

Всі виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 заподіяні при життєво.

Закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку з проривом крові в боковий шлуночок знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Потерпіла в момент отримання тілесних ушкоджень могла перебувати як у вертикальному так і горизонтальному положенні лицем до нападника. Після отримання тілесних ушкоджень, які безпосередньо призвели до настання смерті, потерпіла могла деякий час виконувати самостійні цілеспрямовані дії, тобто пересуватись, кричати, вчиняти опір. У разі надання своєчасно кваліфікованої медичної допомоги, можливо було уникнути настання смерті потерпілої. Будь-яких хронічних захворювань, які б могли призвести до настання смерті, при судово-медичному дослідженні не виявлено.

Колегія суддів перевіривши матеріали кримінального провадження знаходить законними висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України за обставин встановлених судом, оскільки з показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_7 15 липня 2018 року під час виявлення трупа ОСОБА_11 визнавав факт того, що наносив останній тілесні ушкодження.

Обставини щодо механізму, знаряддя та способу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_11 були встановлені судом: з показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_17 , які були понятими при проведенні слідчих експериментів з участю ОСОБА_7 , а також при дослідженні судом протоколу проведення слідчого експерименту та додатком до нього із підозрюваним ОСОБА_7 , проведеного з участю захисника ОСОБА_8 (т. 2 а. с. 171 190, т. 3 а. с. 71); висновку судово медичного експерта, від 11 вересня 2018 року № 212 (т. 2 а. с. 194 196); протоколу проведення слідчого експерименту та додатком до нього з участю підозрюваної ОСОБА_7 , проведеного з участю захисника ОСОБА_18 (т. 2 а. с. 197 208, т. 3 а. с. 135); висновку судово медичного експерта, від 11 вересня 2018 року № 213 (т. 2 а. с. 212 214); постанови про закриття кримінального провадження № 0000362 за ч. 2 ст. 365 КК України, від 17 вересня 2019 року, (т. 3 а. с. 236 239).

Крім того, доведеність вини ОСОБА_7 за ст. 121 ч. 2 КК України за обставин встановлених судом знайшло своє підтвердження й в показах іншої обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 . При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та було встановлено судом першої інстанції, не має підстав не довіряти показам обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки покази обвинуваченої є послідовними та незмінними протягом усього часу, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, оскільки покази обвинуваченої ОСОБА_7 логічно пов`язуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, у тому числі і з показами обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового слідства.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги з приводу того, що до ОСОБА_7 були застосовані незаконні методи слідства працівниками органу досудового розслідування, оскільки судом першої інстанції з метою перевірки цих обставин було постановлено ухвалу про доручення територіальному управлінню Державного бюро розслідувань провести перевірку фактів, вказаних у заяві ОСОБА_7 про застосування відносно нього недозволених методів слідства.

16 травня 2019 року на виконання ухвали Білопільського районного суду відомості були внесені до ЄРДР за № 000362 за ст. 365 КК України ч. 2 (т. 3 а. с. 128) та розпочато розслідування за наслідками якого 17 вересня 2019 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000362 за ст. 365 ч. 2 КК України, оскільки факт заподіяння тілесних ушкоджень або психофізичного впливу з боку працівників поліції Білопільського ВП ГУНП України в Сумській області, відносно ОСОБА_7 , не знайшов свого підтвердження (т. 3 а. с. 236 239).

Таким чином, обставини на які обвинувачений ОСОБА_7 посилається в своїй апеляційній скарзі були перевірені у спосіб визначений кримінальним процесуальним законодавством України і не знайшли свого підтвердження та спростовуються постановою слідчого про закриття провадження, яка не скасована у визначеному процесуальним законом порядку, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог в цій частині апеляційної скарги.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 фактично ставить питання про неповноту та недоліки здійснення досудового розслідування за його заявою про застосування незаконних методів досудового розслідування, однак ці обставини не можуть бути предметом апеляційного оскарження ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку, оскільки рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0000362 за ст. 365 ч. 2 КК України на даний час має законну силу, а порядок його оскарження, як і оскарження дій та бездіяльності слідчого, здійснюється у спосіб визначений кримінальним процесуальним законом в окремому судовому провадженні, шляхом подачі відповідних скарг до слідчого судді.

Також колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції визначив у відповідності до вимог ст. ст. 50; 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутності обставин, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання того, що ОСОБА_7 вчинив злочин щодо малолітньої особи, яка перебуває в матеріальній чи іншій залежності від винного, як обставини, що обтяжує його покарання.

При цьому, суд першої інстанції виходив й з того, що ОСОБА_7 , відповідно до ст. 89 КК України, є раніше не судимим, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не інвалід (т. 2 а. с. 237 247).

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визначив міру покарання ОСОБА_7 за ст. 121 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років, яке на думку колегії суддів, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області, від 18 жовтня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 з часу отримання ним копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,