ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №622/71/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/938/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 9 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 17 години 30 хвилин 6 лютого 2020 року.

Судове рішення мотивоване тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам: переховуватися від суду та слідства; незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить звільнити його з під варти а запобіжний захід змінити.

Зазначає, що не вчиняв злочину, а справа сфальсифікована.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Стверджує, що прокурор не виконав приписи КПК України.

Крім того вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом не обґрунтовані доказами.

Наголошує, що посилання суду першої інстанції на тяжкість обвинувачення, як на підставу для продовження тримання обвинуваченого під вартою, є недоречним та таким що суперечить як судовій практиці національного законодавства так і судовій практиці ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч.4 ст. 296 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, зібраними під час досудового розслідування доказами.

При цьому колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення тяжкого злочину з використанням спеціально пристосованого предмету для на несення тілесних ушкоджень розочки (розбита пляшка з під пива), яким було нанесено чотири удари в область голови та тулуба потерпілого ОСОБА_9 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції вірно врахував дані про особу ОСОБА_8 , який до затримання працював водієм, раніше неодноразово судимий 3 рази, в тому числі за вчинення злочину проти життя та здоров`я громадян та проти громадської безпеки, звільнився 27 лютого 2018 року. Неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, проте після звільнення продовжував вчиняти злочини.

Вказане, на думку колегії суддів свідчить про стійку антисоціальну поведінку ОСОБА_8 .

Таким чином ризик втечі та вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 існує поза розумним сумнівом.

Крім того колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що ризики зі сплином часу зменшилися, оскільки були допитані свідки, досліджені інші докази.

Проте незважаючи на вказану обставину з огляду на значимі для даного провадження обставини та встановлені ризики, передбачені п.п.1,3,4 ст. 177 КПК України, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Більш того, прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції повідомив про те, що у даному кримінальному провадженні 18 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 . Золочівським районним судом Харківської області було ухвалено обвинувальний вирок. Вказаним вироком зараховано обвинуваченому в строк покарання строк перебування під вартою та залишено ОСОБА_8 під вартою до набрання вироком законної сили.

Вказана вище обставина також враховується колегією суддів.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 9 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді