Справа № 343/734/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1236/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:
Головуючої судді ОСОБА_2 ,
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши по кримінальному провадженні №0000409 від 25.08.2015 р. року у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду, в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 захисника обвинуваченого ОСОБА_13 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.07.2019 року,-
за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_14
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_15
перекладача ОСОБА_16
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ,

встановила:

даною ухвалою запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 21 вересня 2019 року включно.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_17 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів - до 21 вересня 2019 року включно.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_18 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів -до 21 вересня 2019 року включно.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів -до 21 вересня 2019 року включно.
У задоволенні клопотання захисників про заміну запобіжного заходу ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 - відмовлено.
Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Виконання ухвали доручено начальнику Державної установи "Івано-Франківська установа виконання покарань № 12", якому направити копію даної ухвали.
Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у даному кримінальному провадженні.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 строку тримання під вартою колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином. Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв"язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Сумніви та припущення щодо неможливості за станом здоров"я ОСОБА_11 утримуватись в Івано-Франківській УВП №12 та отримувати у ній необхідне лікування спростовуються висновком експерта №33 від 21.05.2019 комісійної судово-медичної експертизи. Згідно висновку даної експертизи показів до додаткового обстеження ОСОБА_20 в умовах стаціонарного закладу та стаціонарного лікування на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи немає та дозволяє проводити консервативне лікування в умовах ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12". Стан ОСОБА_11 дозволяє йому брати участь в судових засіданнях. Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинувачених, суд взяв до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та врахував те, що згідно обвинувального акту, їм інкриміновано ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі із застосуванням насильства, за які передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі, а отже усвідомлюють неминучість покарання. Також вагомим аргументом є те, що ОСОБА_17 , ОСОБА_18 є громадянами іншої держави, вони без постійного місця реєстрації, ОСОБА_21 є мешканцем іншої області, всі обвинувачені без будь-яких сталих матеріальних доходів та соціальних зв"язків, що може спонукати їх переховуватись від суду, перешкоджати судовому провадженню та вчиняти інші злочини. Суд у складі колегії суддів приходить до переконання, що жоден із інших альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних рішень суду. Колегія суддів вважала, що продовження строку утримання під вартою обвинувачених не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 захисник обвинуваченого ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_12 захисник обвинуваченого ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.
Адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала не містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, виклад обставин, які перешкоджають завершенню судового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строків тримання під вартою. Звертає увагу, що суд фактично не врахував та не дослідив доказів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .
Адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_17 на домашній арешт, з одночасним покладенням процесуальних обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_19 є громадянином Грузії, не володіє мовою, якою здійснюється кримінальне провадження, хоча судом залучений перекладач, жодне рішення районного суду не перекладено на грузинську мову і не вручено його підзахисному. Вказує, що твердження суду про те, що ОСОБА_19 є громадянином іншої держави, без постійного місця реєстрації, без будь-яких сталих матеріальних доходів та соціальних зв`язків є безпідставними і застереження є такими, що не передбачені приписам ст. 177 КПК України. Наголошує, що до затримання обвинувачений проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_22 по АДРЕСА_1 , тобто місце проживання у нього є.
Адвокат ОСОБА_10 захисник обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 на цілодобовий домашній арешт. Дослідити в судовому засіданні показання ОСОБА_11 , письмові пояснення прокурора ОСОБА_14 , клопотання захисника від 24.07.2019 р. із додатками, в разі необхідності дослідити інші докази, наявні в матеріалах справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду даної справи суд допустив неповноту судового слідства, суд обмежився лише простою констатацією нібито наявності ризиків. Вказує, що суд всупереч засадам кримінального судочинства виходить виключно з тяжкості інкримінованих ОСОБА_11 злочинів, як єдину підставу для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Адвокат ОСОБА_12 захисник обвинуваченого ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_13 на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_2 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, вказує, що ОСОБА_13 до моменту затримання проживав з сім`єю, зокрема з ОСОБА_23 , за адресою АДРЕСА_2 . Наголошує, що суд не наводить обґрунтованих підстав з посиланням на фактичні обставини, які б свідчили про таку тривалу та незмінну наявність одних і тих самих ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, виступ захисників та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, виступ прокурора, який заперечив проти поданих апеляційних скарг та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_24 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_11 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч.4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262 КК України, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто, кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються останні є тяжкими та особливо тяжкими, згідно ст. 12 КК України.
На думку колегії суддів, колегія суддів районного суду, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 врахувала, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.
При розгляді клопотання суд обґрунтовано вказав, що виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином. Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв"язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Сумніви та припущення щодо неможливості за станом здоров"я ОСОБА_11 утримуватись в Івано-Франківській УВП №12 та отримувати у ній необхідне лікування спростовуються висновком експерта №33 від 21.05.2019 комісійної судово-медичної експертизи. Згідно висновку даної експертизи показів до додаткового обстеження ОСОБА_20 в умовах стаціонарного закладу та стаціонарного лікування на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи немає та дозволяє проводити консервативне лікування в умовах ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань №12". Стан ОСОБА_11 дозволяє йому брати участь в судових засіданнях. Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинувачених, суд взяв до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та врахував те, що згідно обвинувального акту, їм інкриміновано ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі із застосуванням насильства, за які передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі, а отже усвідомлюють неминучість покарання. Також вагомим аргументом є те, що ОСОБА_17 , ОСОБА_18 є громадянами іншої держави, вони без постійного місця реєстрації, ОСОБА_21 є мешканцем іншої області, всі обвинувачені без будь-яких сталих матеріальних доходів та соціальних зв"язків, що може спонукати їх переховуватись від суду, перешкоджати судовому провадженню та вчиняти інші злочини.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 під вартою, а застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.

Відтак, доводи апелянтів правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.
За таких обставин, колегією суддів суду першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 захисника обвинуваченого ОСОБА_13 .
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 захисника обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.07.2019 року про продовження строку дії обвинуваченим ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4