Провадження № 1-в/761/570/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 про застосування покарання за наявності вироків Голосіївського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року та Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року, відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд суду надійшло клопотання начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 про застосування покарання за наявності вироків Голосіївського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року та Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року, відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України.

Засуджений та його захисник підтримали клопотання та просили про його задоволення.

Представник ДУ «Київський слідчий ізолятор» у судове засідання не з`явився.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання з підстав неможливості призначення покарання за сукупністю вироків, шляхом повного або часткового складання призначених покарань, згідно ст. 71 КК України, оскільки у такому випадку буде погіршено становище засудженого.

Дослідивши матеріали поданого клопотання та особову справу на засудженого, заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ст. 72 ч. 5 КК України в редакції від 26.11.2015 року, зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 04.04.2017 року по 20.06.2017 року включно відповідно до правил ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, та з 21.06.2017 року по 25.07.2018 року включно відповідно до правил ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.04.2019 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 100 024 42 від 29 березня 2017 року стосовно ОСОБА_3 змінено: на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув?язнення з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі: ОСОБА_3 з 04 квітня 2017 року по 01 квітня 2019 року включно. В решті вирок залишено без змін.
Таким чином, вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року, яким засуджено ОСОБА_3 , набрав законної сили 01.04.2019 року.
Також, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ст. 290, ч. 2 ст. 289 КК України, за якими призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ст. 290 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна. Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_3 призначено у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.03.2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін. На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року ОСОБА_3 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення із 10.12.2018 по 13.03.2019 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вбачається, що вирок Святошинського районного суду м.Києва від 10.12.2018 року, яким засуджено ОСОБА_3 , набрав законної сили 13.03.2019 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суду, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має вирішувати питання, зокрема, про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Як встановлено судом, 10.12.2018 року при винесенні вироку та призначенні покарання Святошинським районним судом м. Києва не було враховано попередній вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року, як такий, що не набрав законної сили.

Окрім іншого вбачається, що як вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року так і в подальшому, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року, кожним окремо, засудженому ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна
Начальник ДУ «Київський слідчий ізолятор» вказує у клопотанні, що для подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_3 виникла необхідність у приведенні вищезазначених вироків, ухвалених відносно нього, у відповідність із законодавством України, зокрема призначення покарання за сукупністю вироків згідно ст. 71 КК України.

Клопотання, у відповідності до вимог ст. 539 КПК України, підлягає розгляду Шевченківським районним судом м.Києва, зважаючи на те, що засудженого ОСОБА_3 направлено для відбування покарання до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Зважаючи на викладене, перешкод для розгляду клопотання в суді не встановлено.

У відповідності до п. 11, п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема: про застосування покарання за наявності кількох вироків; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до коментованого п. 11 ч. ст. 537 КПК України питання про застосування покарання за наявності кількох вироків постає перед судом під час їх виконання, зокрема, у випадку, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що ухвалив останній за часом вирок, і тому не призначив покарання за сукупністю вироків.

Також у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

Як слідує з роз`яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України 1960 р. (насьогодні ст. 71 КК України) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду в такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Так, відповідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є одною з основних засад судочинства. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Разом з цим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Отже, якщо суд першої інстанції в порядку виконання вироку буде призначати засудженому покарання за сукупністю вироків, змінюючи таким шляхом розмір остаточно призначеного судом покарання, якщо це питання вже чітко вирішено судом першої або апеляційної (касаційної) інстанції і сумнів щодо змісту цих рішень не виникає, то фактично буде здійснюватися перегляд вироку (ухвали, постанови) суду з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. А такі повноваження має лише суд апеляційної та касаційної інстанції, а не суд першої інстанції. Тому вирок (ухвала, постанова) суду є законним, доки він не скасований чи змінений в апеляційному (касаційному) порядку або не переглянутий компетентним судом в іншому порядку, зокрема, за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України, не може переглядати вирок, коли вирішує питання в порядку виконання, тому не може вважатися компетентним судом, який може змінити рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

З урахуванням викладеного, з метою недопущення порушення конституційних прав засудженого та виконання постановлених відносно нього вироків, враховуючи недопустимість погіршення становища засудженого під час вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 409, 438, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання начальника державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 про застосування покарання за наявності вироків Голосіївського районного суду м.Києва від 25.07.2018 року та Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року, відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

На ухвалу суду прокурором, засудженим, його захисником може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м.Києва.

Суддя ОСОБА_1