Номер провадження: 11-сс/813/140/20
Номер справи місцевого суду: 522/304/20 1-кс/522/425/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.01.2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000016 від 02.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 09.03.2020 року,
встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме в тому, що він, близько 20 год. 10 хв. 01.01.2020 року, разом з ОСОБА_9 перебуваючи в ЦПКіВ ім. Т.Г. Шевченко м. Одеси, де побачили раніше незнайомого їм неповнолітнього ОСОБА_10 , та в них виник злочинний намір на заволодіння чужим майном. Наблизившись до ОСОБА_10 , ОСОБА_9 поштовхом своїх рук, повалив потерпілого на землю, після чого почав наносити удари ногами потерпілому по тулубу та по голові. Далі ОСОБА_9 сів зверху на ОСОБА_10 та наказав віддати йому грошові кошти, потерпілий побоюючись за своє життя та здоров`я, дістав з кишені грошові кошти у сумі 1000 грн. та передав ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_8 дістав з кишені потерпілого мобільний телефон «Apple iPhone 11 Pro Max 64 Gb Midnight Green», IMEI НОМЕР_1 , вартістю 16068, 50 грн. в шкіряному чохлі зеленого кольору, вартістю 2300 грн. та підняв з підлоги чорний рюкзак вартістю 5000 грн. Заволодівши майном потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту. Зазначає, що підозрюваний працює двірником у ЖКС Порто-Франківський дільниця №7, отримав для проживання службове приміщення. Проживає однією сім`єю з ОСОБА_11 , яка на даний час вагітна, підозрюваний визнає свою вину, щиро кається, співпрацює зі слідством. Вважає що прокурор не довів наявність ризиків для обрання найсуворішого запобіжного заходу, а з огляду на те, що на утриманні підозрюваного перебуває вагітна дружина, просить застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.
Прокурор був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: протокол огляду місця події, протокол допиту потерпілого, протокол пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого він впізнав ОСОБА_8 , протокол допиту свідка ОСОБА_12 , а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозриОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, таслідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання захисника про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суспільну небезпеку вчиненого, кваліфікуючі ознаки інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, його зухвалість, особу підозрюваного, те, що він може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.
В ході розгляду апеляційної скарги обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, є перешкодою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 376, 395, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.01.2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4