Справа № 471/654/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 00000145, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 травня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що у квітні 2019 року, більш точного час в ходу досудового розслідування не установлено, у ОСОБА_4 , який перебував за місце свого проживання по АДРЕСА_2 , виник умисел, направлений на пособництво у виготовленні підробленого посвідчення водія з метою власного використання та подальше використання цього документа.

Реалізуючи задумане, знайшовши в мережі Інтернет оголошення про виготовлення водійських посвідчень та зв`язавшись за вказаним у ньому номером телефону із невстановленою в ході досудового розслідування особою, ОСОБА_4 домовився із останньою про виготовлення, подальше придбання та оплату вартості підробленого посвідчення водія.

З цією метою, у квітні 2019 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , виконуючи пособницькі дії, спрямовані на підроблення посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за раніше досягнутою домовленістю із неустановленою досудових слідством особою, надав останній в електронному вигляді свій фотознімок та анкетні дані з метою внесення їх до підробленого посвідчення водія, чим сприяв підробленню посвідчення, яке видається установою і яке надає право керування транспортними засобами, з метою власного використання.

24 травня 2019 рок, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-2105, д.р.н. НОМЕР_1 по вул. Шкільна в с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, будучи зупиненим співробітниками СРПП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області за порушення ПДР України та достовірно знаючи, що посвідчення водія НОМЕР_2 , видане на його ім`я, є підробленим, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно використав останнє, пред`явивши на законну вимогу працівника поліції в якості документа, який надає право керування транспортним засобом.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, що викладені в обвинувальному акті, зокрема, у частині часу, місця, способу вчинення і наслідків, що настали, у тому числі, й предмету злочину, а також мети і мотиву учинених діянь.

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що він з десяти років має навики керування транспортним засобом.

Він мав намір навчатись в автошколі з метою отримання посвідчення водія, але так як працює, то не має на це часу. Тоді він вирішив замовити відповідне посвідчення через мережу Інтернет, оскільки раніше бачив оголошення про те, що його таким чином можливо придбати.

Знайшовши відповідне оголошення у розділі «Авто,- мото документи», він зателефонував на вказаним у ньому номером телефону і запитав у чоловіка, ім`я якого йому невідоме, чи виготовляються такі документи легально. На що особа, яка вела із ним розмову, повідомила, що все «йде» через автошколу.

Коли він погодився, то шляхом відправки через додаток «Viber» переслав свою фотокартку, дані паспорта та ідентифікаційного коду, які були необхідні для виготовлення посвідчення. Особа, яка розмовляла із ним по телефону, повідомила, що посвідчення треба чекати п`ятнадцять днів і отримати його можна на відділені «Нової пошти».

Приблизно через дві неділі він, прибувши до відділення «Нової пошти», отримав посилку із посвідченням, сплативши за неї 6 200,00 грн.

Через деякий час після цього, він придбав автомобіль марки ВАЗ 2105 і деякий час керував ним, маючи при собі вказане посвідчення.

Десь через три місяці, керуючи автомобілем в с. Ганнівка Братського району Миколаївської області, він був зупинений працівниками поліції та у якості документу, який надає право керування транспортним засобом пред`явив їм наявне у нього посвідчення водія.

Коли поліцейські перевірили посвідчення, то виявили, що його дані відсутні в базі.

Обвинувачений, крім цього, розкаявся у вчиненому, пояснив, що посварився із батьком через придбане в мережі Інтернет посвідчення, вказав, що належні висновки для себе зробив.

Пізніше він телефонував на номер телефону, за яким замовляв посвідчення, аби розібратись у ситуації, але абонент вже був поза зоною досяжності. На даний час номер також не відповідає.

Ці показання обвинуваченого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб і сприймались судом безпосередньо, слід визнати допустимими, атак само і

належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність та/чи недостовірність, можливість та/чи неможливість використання інших доказів.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачений погодився з недоцільністю дослідження доказів щодо обставин скоєних ним діянь, так як повністю згодний із тими обставинами, що установлені досудовим слідством та відображені в обвинувальному акті, не оспорює їх, а так само і не оспорює кваліфікацією своїх дій за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.

При цьому, слід вказати, що обвинувачений дав суду послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними у обвинувальному акті фактичними обставинами вчинених ним кримінальних правопорушень, а тому вони не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин скоєного, добровільності та істинності його позиції щодо визнавальних показань.

Тому суд, переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин цього кримінального провадження, не оспорює правову кваліфікацію своїх дій, за відсутності сумнівів у добровільності його позиції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши наслідки такого порядку розгляду справи і переконавшись, що вони зрозумілі обвинуваченому, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом лише обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших даних, у яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації діяння та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, у тому числі розв`язання інших питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку.

Зокрема, згідно висновку експерта № 222 від 22 серпня 2019 року бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_2 з вихідними даними « НОМЕР_2 Зам. 17-6401 РС Ukraina 02.2017» не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів.

Вказаний доказ слід визнати належним у розумінні положень ст. 85 КПК України і одночасно допустимим, так як відповідне процесуальне джерело (висновок експерта) отримане досудовим слідством із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку за наявності правових підстав, про свідчать дані ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року та постанови слідчого СВ Братського ВП ГУНП в Миколаївській області від 10 липня 2019 року про визнання речовим доказом та передачу його на зберігання.

А будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України і в межах висунутого обвинувачення, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень (злочинів), за обставин, доведених перед судом із дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»), тобто, із таким ступенем достовірності сукупності доказів, за якого тягар доведення із сторони

обвинувачення суд визнає знятим.

З огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи та в межах висунутого обвинувачення, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, оскільки він учинив пособництво в підробленні посвідчення, яке видається установою і надає право керування транспортними засобами і використав завідомо підроблене посвідчення.

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, відповідно до якої інкриміновані ОСОБА_5 злочини відносяться до категорії невеликої тяжкості, особливості й обставини їх вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, у тому числі, форму співучасті, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В той час як обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, знаходиться на військовому обліку у Братському РВК, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання і сім`ю, до складу якої входить мати.

Стосовно обставин, що пом`якшують покарання, то суд вважає дійсною таку обставину, як щире каяття (п.1 ч.1 ст. 66 КК України).

Зокрема, обвинувачений засуджував свій вчинок, запевнив суд, що зробив для себе належні висновки, у подальшому такого роду дії вчиняти не буде, свою провину визнав, давав правдиві показання і не ухилявся від явки до суду, досудовому слідству не перешкоджав, що свідчить про його негативне ставлення до учиненого і готовність понести покарання в міру своєї вини.

А от обставин, що обтяжують покарання, згідно із ст. 67 КК України, суд не установив.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкцій ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, а залежно від тяжкості вчиненого злочину та майнового стану обвинуваченого, у виді штрафу за кожне із учинених правопорушень, за сукупністю злочинів згідно із правилами ч.1 ст. 70 КК України.

При обранні принципу призначення покарання за сукупністю злочинів, а саме : шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, суд брав до уваги, крім даних про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, молодий він і прийнятну репутацію із сталими соціальними зв`язками для особи його віку і статі, також його щире каяття та одночасно відсутність обставин, що обтяжують покарання, вид сукупності злочинів, їх кількість і тяжкість кожного із них, умисну форму вини та форму співучасті, а також мотиви вчинення кожного із злочинів і відсутність будь яких непомірних наслідків для інтересів суспільства внаслідок діяння.

Зокрема, обираючи вид покарання суд, окрім тяжкості злочинів та майнового стану обвинуваченого, ураховував те, що майнова і моральна шкода нікому не завдана, принаймні, протилежного за наслідками розгляду кримінального провадження судом не установлено, а так само і доходу , який обвинувачений отримав би внаслідок вчинення злочину.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо

призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як нею самою, так і іншими особами.

Крім того, суд бере до уваги досудову доповідь відносно обвинуваченого, складену за дорученням суду старшим інспектором Братського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області 28 жовтня 2019 року, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик його небезпеки для суспільства, у тому числі, для окремих осіб, - як низький.

Як наслідок, визначене судом покарання, його розмір та вид, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69, 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження ніким не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу немає.

Заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі у виді арешту майна, в рамках цього кримінального провадження не застосовувалось.

Долю речових доказів суд вирішує згідно і правилами ст. 100 КПК України та, крім цього, згідно із ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта у розмірі 1 256 грн. 08 коп., що документально підтверджені довідкою про вартість витрат на проведення експертизи ( а.с. 41).

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинків), передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання :

-за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 510 (п`ятсот десять ) грн. 00 коп.;

-за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп., який належить стягнути на користь держави.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обрати.

Речовий доказ посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_2 з вихідними даними « НОМЕР_2 Зам. 17-6401 РС Ukraina 02.2017» на ім`я ОСОБА_4 знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1 256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1