Справа № 369/2437/20
Провадження №1-кс/369/529/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.02.2020 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006310 від 25.12.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовував тим, що 24.12.2019 року приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_6 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, маючи прямий спільний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , корисливий мотив та мету незаконно збагачення, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний прямий спільний умисел, разом із ОСОБА_6 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, згідно заздалегідь розподілених ролей, застосувавши до потерпілого фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось в нанесенні останньому ударів кулаками рук у обличчя та тулуб, від чого той втратив рівновагу та впав на землю і перестав чинити опір, отримав тілесні ушкодження голови та тулуба. Після цього, ОСОБА_4 , скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_7 , заволодів належним потерпілому мобільним телефоном марки «XIAOMI REDMI-8», гаманцем коричневого кольору, банківськими картками та документами на ім`я потерпілого, що для потерпілого ОСОБА_7 особливої цінності не представляють.

В подальшому, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_6 та невстановленою під час досудового розслідування особою з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.12.2019 року відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 лютого 2020 року включно.

У клопотанні слідчий зазначив, що у передбаченому законом строк досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не може бути завершено, у зв`язку з тим, що необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій.

Слідчий обґрунтовував клопотання тим,що вході досудового розслідування вказаного кримінального провадження для об`єктивного його розслідування у розумні строки,виникла необхідність в продовженні щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою у Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» підозрюваному ОСОБА_4 на строк досудового розслідування, тобто до 24.03.2020 року.

У судовому засіданні прокурор вимоги даного клопотання підтримав, зазначивши, що стосовно підозрюваного існують ризики, що передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може переховуватися від слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення у справі, впливати на свідків у зазначеному кримінальному провадженні та вчиняти інші правопорушення.

Підозрюваний у судовому засіданні просив продовжити запобіжний захід, однак не повязаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши додані до клопотання матеріали та докази, дійшов наступних висновків.

25.12.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.12.2019 2019 року відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.02.2020 оку включно.

20.02.2020 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури, продовжено строк досудового розслідування кримінального правопорушень у кримінальному провадженні № 0006310 від 25.12.2019 до трьох місяців та визначено новий строк досудового розслідування до 24.03.2020 року.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України») відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.
У розглядуваному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Крім того, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).
Таким чином, зі спливом такого часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані, на це вказує те, що останній усвідомивши невідворотність покарання, оскільки за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено позбавлення волі може зникнути від органу досудового розслідування та переховуватись, що в свою чергу призведе до неможливості закінчення розслідування та постановлення судового рішення в розумні строки.
Згідно вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження.
Суд враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справі «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Підвищені вимоги до судового розгляду кримінальних справ у порядку КПК України ґрунтуються на існуючій практиці ЄСПЛ та мають враховуватися судами з огляду на положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. Оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Підозрюваний раніше судимий та не має офіційного місця роботи, а відтак, на думку слідчого судді, прокурором доведено ризик можливого вчинення підозрюваним іншого чи такого самого злочину проти власності.
Проте вказаний ризик може бути мінімізовано, шляхом застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Вищевказані обставини у сукупності свідчать про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, тому, суд вважає доцільним відмовити у продовженні строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 199 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя, застосовуючи запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, покладає на підозрюваного певні обов`язки.
Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із покладенням на нього обов`язків прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не залишати цілодобово місце своєї реєстрації: АДРЕСА_2 ; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 177 - 178, 182-183, 193 - 194, 196 - 197, 199, 200, 205, 309, 331, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні слідчого СВ Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006310 від 25.12.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не одруженого, маючого вищу освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КПК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та визначити час перебування за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 , строком на один місяць, а саме до 20 березня 2020 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

- не залишати цілодобово місце своєї реєстрації: АДРЕСА_2 ;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладення обов`язків відповідно до ч.5 ст. 194 КК України визначити строком до 20 березня 2020 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1