Провадження №1-кп/127/756/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК).

23.01.2020 р. через канцелярію суду прокурором подані клопотання про продовження обвинуваченим строку дії, обраних до них запобіжних заходів. Клопотання мотивовані тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, вчиненого в період не знятих та не погашених судимостей, не працевлаштовані та не мають стійких соціальних зв`язків, а тому є підстави вважати, що, перебуваючи на волі, останні можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що потреба у подальшому утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою відпала, щодо продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 покладався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заперечив проти продовження його підзахисному строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявність ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законодавством, не доведені стороною обвинувачення, а тому просив змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 вважає, що правові підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою відсутні, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, на які він посилається. Зазначив, що ОСОБА_8 є особою, раніше не судимою, має постійне місце проживання, а тому просив змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника. Крім того, зазначив, що визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, має на утриманні малолітню дитину, розрахувався з потерпілим, а також має постійне місце проживання.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк тримання обвинувачених під вартою спливає 16.02.2020 р. Клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, згідно з приписами частини другої статті 184 та частини третьої статті 199 КПК, було вручено стороні захисту та подано до суду 23.01.2020 р. Таким чином, суд вважає, що стороною обвинувачення було дотримано вимоги чинного кримінально-процесуального законодавства щодо форми та порядку звернення до суду з відповідними клопотаннями та щодо їх вручення обвинуваченим.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. (далі Конвенція).
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не закінчені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності в період не знятої і не погашеної судимості. Посилання захисника ОСОБА_8 в частині відсутності судимостей у його підзахисного спростовується наданими суду копіями вироків та копіями довідок про звільнення. Суд враховує, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершено. Неможливість перебування обвинувачених під вартою за станом здоров`я або з інших об`єктивних причин в судовому засіданні не підтверджена. Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що на даний час ризик можливого позапроцесуального впливу на свідків не зменшився. Отже, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на зазначених осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне в задоволенні клопотання захисників обвинувачених про зміну застосованого до обвинувачених запобіжного заходу відмовити, продовживши ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід, обраний обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, тобто з 13.02.2020 р. до 23:59 год. 12.04.2020 р.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: