Справа № 478/956/20 Провадження № 1-кп/478/91/2020
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
26 червня 2020 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
ОСОБА_4 10.02.2019 року прибув до Державної установи «Казанківська виправна колонія № 93» для відбуття покарання.
11.02.2019 року, ОСОБА_4 було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення волі, зокрема, з правами та обов`язками засуджених, в тому числі, заборонами в установі виконання покарань.
20.02.2020 року засуджений ОСОБА_4 допустив порушення режиму утримання, яке виразилося у порушенні розпорядку дня, а саме, не вийшов на ранкову перевірку. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 21.02.2020 року, стосовно нього застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 1 місяць. Ухвала суду виконана 24.02.2020 року.
26.03.2020 року, згідно графіку 2-х годинного відпрацювання засуджених відділення №11 благоустрою закріпленої території, ОСОБА_4 був призначений прибиральником, його забезпечено необхідним інвентарем, спецодягом, оголошено вголос вимогу щодо виконання роботи з прибирання прилеглої території, яку ним було проігноровано. У зв`язку з порушенням останнім вимог ч.5 ст.118 КВК України, до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
В подальшому, 08.05.2020 року, ОСОБА_4 був виведений виконуючим обов`язки начальника 11 відділення соціально-виховної психологічної служби ОСОБА_6 на закріплену за засудженим територію, на алею між адміністративним корпусом та між зонним контрольно-пропускним пунктом, де, відповідно до затвердженого графіку 2-х годинного відпрацювання, засуджений повинен був виконувати роботу з прибирання, від якої він в категоричній формі відмовився. Про зазначений факт було повідомлено начальника виправної колонії ОСОБА_7 , який в подальшому, перебуваючи в форменому одязі, під час виконання своїх службових обов`язків, зробив ОСОБА_4 вимогу щодо необхідності виконання своїх обов`язків, на що засуджений, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, в категоричній формі відмовився та не приступив до роботи з благоустрою.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.391 КК України.
На підставі ч.1 ст.474 КПК України до суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості, укладена 04.06.2020 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 .
Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України в обсязі підозри під час судового провадження.
Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений за ст.391 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, та шляхом часткового складання покарань, на підставі ст.71 КК України, остаточно узгоджено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 7 місяців.
Відповідно до ч.2, ч.4, ч.5 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
У підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою вину та підтверджує обставини вчинення кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті. Цілком розуміє свої права, визначені в п.п.1-4 ч.5 ст.474 КПК України, характер обвинувачення, вид узгодженого покарання та усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.
На підставі пояснень обвинуваченого суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам КПК України та відсутність підстав для відмови в затвердженні укладеної угоди, викладених в ч.7 ст.474 КПК України.
При призначенні покарання, суд згідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання.
Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 в силу ст.12 КК України є середньої тяжкості.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого суд вважає, що узгоджене сторонами покарання цілком відповідає ступеню тяжкості та обставинам вчиненого злочину.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, з призначенням обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Рішення про речові докази приймається відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.314, 370, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 04 червня 2020 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.10.2017 року, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 28.07.2017 року.

Речові докази документи, які зберігаються в сторони обвинувачення - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити сторонам угоди, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1