Справа № 548/280/20
Провадження №1-кс/548/117/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2020 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого , прокурора у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого , прокурора у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, мотивуючи її тим, що 13.12.2019 року він звернувся до прокурора Полтавської області ОСОБА_4 із заявою про вчинення кримінального правопорушення на підставі ст. 214 КПК України. Дану заяву отримано прокуратурою Полтавської області 21.12.2019 року та зареєстровано за вх. № 04/2/2-р.
Подана заява містить дані, щодо вчинення посадовими особами Хорольської міської ради зловживання владою при здійсненні приватизації землі ОСОБА_5 .
Згідно з поданою заявою, рішеннями Хорольської міської ради (19 сесії 4-го скликання від 28.04.2004 року) «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі в приватну власність земельних ділянок громадянам м. Хорол»; рішенням пленарного засідання Хорольської міської ради (23 сесії 4-го скликання від 26.10.2004 року) «Про затвердження технічної документації по інвентаризації земельних ділянок громадянам м.Хорол» ОСОБА_5 надані дозволи на виготовлення технічної документації по інвентаризації земельної ділянки та її затвердження.
На підставі виготовленої технічної документації ОСОБА_5 здійснив приватизацію земельної ділянки для обслуговування належної йому частини спільного будинку у загальному розмірі 0,0350 га. До того ж приватизація землі здійснювалася без встановлення межових знаків та геодезичних зйомок, і тому фактично межі на місцевості не відповідають технічної документації.
Хоча у листі Державна інспекція сільського господарства у Полтавській області дала роз`яснення та повідомила, що рішенням Хорольської міської ради (23 сесія четвертого скликання від 26.10.2004 року) затверджено технічну документацію із землеустрою ОСОБА_5 з передачею у власність земельної ділянки площею 0,0350 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель з порушенням вимог ст.ст. 86-89 Земельного кодексу України. Тобто, вищевказаним державним органом встановлено факт порушення земельного законодавства, а саме вимог ст.ст.86-89 ЗК України з передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5 , площею 0,0350 га, яка знаходиться під частиною будівлі (домоволодіння) ОСОБА_5 ..
ОСОБА_5 використовує земельну ділянку загальною площею 0,0303 га (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: за адресою АДРЕСА_1 ), яку отримав у власність на підставі рішення Хорольської міської ради Полтавської області від 28 квітня 2004 року.
Згідно ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності із визначенням частки кожного із учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення із неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, із виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Згідно підпункту "е" п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2008 року зі змінами "Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК. володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом».
Згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ПЛ №№ 191809, 191810, 191811 від 14 червня 2005 року виданих на ім`я ОСОБА_5 можна встановлено, що йому було видано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, площею 0,0279 га; 0,0027 га; 0,0044 га в межах згідно з планом.
Заявник звертає увагу, що аналізуючи належні ОСОБА_5 документи на право власності на частину житлового будинку та господарські будівлі, неможливо встановити які саме нерухомі будівлі перейшли у власність ОСОБА_5 .. Враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що Хорольська міська рада, надаючи відповідний дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельних ділянок необгрунтовано надала відповідний дозвіл, так як не могла встановити які саме будівлі належать ОСОБА_5 , до того ж приватизація ОСОБА_5 земельної ділянки під своєю частиною житлового будинку дає йому можливість встановити огорожу, внаслідок чого у заявника не буде ніякого доступу до належного йому майна, адже інших під`їздів чи проходів до його майна, окрім як через земельну ділянку ОСОБА_5 немає.
З моменту придбання ОСОБА_6 ( матір`ю заявника) майна, яке він успадкував, його частині будинку було присвоєно адресу: АДРЕСА_2 . А ОСОБА_5 фактично використав дані щодо майна заявника у процесі приватизації землі.
Крім того, заявник вважає, що збільшення частки присадибної ділянки ОСОБА_5 на 0,001 га відповідно до акту комісії Хорольської міської ради від 25.03.2004 p., який затверджений рішенням Хорольської міської ради 21-ї сесії 4-го скликання від 29.07.2004 року відбулося з порушенням норм Земельного та Цивільного кодексу України. Адже земельна ділянка, на якій знаходиться належне заявнику та ОСОБА_5 нерухоме майно, як співвласників житлового будинку, перебувала у спільному користуванні, тому передача земельної ділянки одному із співвласників є порушенням земельного законодавства. До того ж, відповідно до даних технічного паспорта дана земельна ділянка взагалі не входила до їхнього спільного домоволодіння. ОСОБА_5 звертався із відповідною заявою щодо приватизації землі у 2004 році, а земельну ділянку 0,001 га він отримав лише у 2012 році.
Викликають питання щодо приватизації ОСОБА_5 земельної ділянки (Державний акт ПЛ №191810), на якій знаходиться погріб (літ. Д) , який перебуває у їхній з ОСОБА_5 спільній власності. Щодо земельної ділянки площею 0,0044 га (державний акт ПЛ № 191811) то на ній взагалі немає жодного нерухомого майна ОСОБА_5 , але Хорольську міську раду це не зупинило підготувати та прийняти рішення про приватизацію цієї земельної ділянки.
Будівля гаража ОСОБА_5 збудована у 2008 році, хоча рішення Хорольської міської ради про надання відповідного дозволу на будівництво датовано лише 2012 роком, технічні паспорти на належне йому нерухоме майно не мають відповідних підписів та печаток уповноважених посадових осіб та відсутні у БТІ.
Фактично ОСОБА_5 приватизував землю як одноосібний власник домоволодіння, хоча йому належить лише 1/2 частина житлового будинку та невідома частина господарських будівель. Але Хорольську міську раду це не зупинило. Вона надала всі необхідні дозволи та погодження. А про скаржника та його частину майна у цьому домоволодінні забули взагалі, використовуючи адресу: АДРЕСА_1 , ніби він власник усієї садиби.
Враховуючи вищевикладене, скаржник вважає, що посадовими особами Хорольської міської ради Полтавської області допущено зловживання при здійсненні приватизації землі ОСОБА_5 .
В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з"явився, але його представник ОСОБА_7 подала до суду заяву в якій прохала розгляд скарги провести у їх відстуність та задовольнити її з підстав наведених у ній.
В судове засідання представник Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області не з"явився, з невідомих суду причин, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи.
Суд, врахувавши позицію скаржника , приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) та розпочати розслідування.
Враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про те, що посадові особи Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області порушили вимоги ст. 214 КПК України та допустили бездіяльність при розгляді заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину.
Кримінально-процесуальний кодекс України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим, слід враховувати, що на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
Висновок про наявність або відсутність злочину за таких обставин може бути наданий лише слідчим після внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.
На окрему увагу заслуговує питання застосування до відповідних правовідносин Закону України «Про звернення громадян». Варто враховувати, що цей нормативно-правовий акт має свою мету і певним чином урегульовує питання взаємодії громадян з державними органами, у тому числі з органами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування. Водночас слід зробити застереження щодо недопустимості підміни нормами цього закону положень, які визначають порядок реагування державних органів на одержання інформації про вчинені кримінальні правопорушення.
Так, відповідно до преамбули Закону України «Про звернення громадян» він регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Водночас, якщо особа звертається із певним документом до органів, відповідальних за реалізацію завдань кримінального провадження, пов`язаних із вчиненням, на її думку, кримінального правопорушення, то таке звернення недопустимо розцінювати як таке, в якому реалізується право особи на внесення пропозицій стосовно вдосконалення роботи органів досудового розслідування, викриття недоліків у їх роботі або як прояв участі у державних справах. Також неправильно (з цих же міркувань) розглядати заяви, які, на думку уповноважених суб`єктів органів досудового розслідування, містять відомості про кримінальне правопорушення, за правилами ст. 214 КПК України, а які таких відомостей не містять, за правилами Закону України «Про звернення громадян», оскільки така ознака не може використовуватись як розмежувальна для цих двох видів звернень.
Відповідно до ч.4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Пунктом 1 розділу 3 «Строки внесення відомостей до Реєстру» Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме про заяву, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений ч. 1 ст. 214 КПК України.
Як зазначив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно дост.284 КПК. Обґрунтованими у зв`язку з цим є мотиви слідчих суддів, які в ухвалах зазначають таке: «органи досудового розслідування не мають змоги посилатись на необхідність проведення перевірки як причину невнесення відомостей до ЄРДР по суті заяви громадянина. Перевірка такої заяви повинна проводитись вже в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Лише потім, у разі, якщо посадова особа дійде висновку, що у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК. Таким чином, з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчим суддям необхідно зважати на те, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.
Тобто, підсумовуючи вищевикладене, слід наголосити на тому, що КПК України передбачено обов"язок осіб внести відомості про кримінальне правопорушення не пізніше 24 годин після подання заяви про кримінальне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною 1 ст. 304 КПК України визначено, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що до цього часу відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 13.12.2019 року не внесені до ЄРДР, досудове розслідування не розпочато, суд дійшов висновку, що Хорольським ВП ГУНП в Полтавській області була допущена бездіяльність.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
З наведених підстав суд визнає протиправною бездіяльність службових осіб Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР.
Керуючись ст.ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого , прокурора у порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, - задовольнити повністю.
Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей за його заявою про кримінальне правопорушення від 13.12.2019 року до ЄРДР.

Зобов`язати уповноважену особу Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області внести відповідні відомості за заявою ОСОБА_3 від 13.12.2019 року про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1