Справа № 367/2344/20
Провадження №1-кп/367/730/2020
УХВАЛА
Іменем України
про повернення

18 червня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 26.04.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000811, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

З Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до суду надійшов обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор заявила про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Захисник заперечував, проти призначення обвинувального акту до розгляду, тому що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору, оскільки обвинувачення викладено не конкретизовано. Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Потерпілий в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта повинен додаватися реєстр матеріалів досудового розслідування.

Суд вважає, що до обвинувального акту не додано належний реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки доданий до обвинувального акту документ з назвою «Реєстр матеріалів досудового розслідування» не містить вказівки до якого кримінального провадження він відноситься.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що він містить суперечності і не відповідає вимогам КПК України, виходячи з такого.

Так, спочатку, як при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, так і при формулюванні обвинувачення, спочатку зазначено, що 25.04.2019 р., приблизно о 19-00 год, ОСОБА_5 , перебуваючи на будівельному майданчику ЖК «Іділіка»,

Розташованого за адресою: м. Буча Київської області, вул. Кожедуба, 8-А, під час словесного конфлікту, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, заподіяв ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Потім вдруге, реалізовуючи свій злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, перебуваючи в положенні стоячи обличчям до потерпілого, наніс останньому кулаком правої руки близько трьох-п?яти ударів в обличчя, від яких ОСОБА_6 впав на землю.

Потім знову, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, руками та ногами наніс ОСОБА_6 , який лежав на землі, не менше ніж 30-35 ударів в область голови та тулуба потерпілого.

Внаслідок нанесених численних ударів в область голови та тулуба ОСОБА_6 було спричинено ряд тілесних ушкоджень, в тому числі забійні рани голови, садна лоба та скронево-вилецевій ділянці, носа, губ плечового суглобу, ліктьового суглобу та інші.

Однак, не зазначено які саме тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і від яких саме помер ОСОБА_6 .

Не вказано також коли були нанесені ОСОБА_5 удари (перший, другий чи в третій раз), від яких ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті.

Не зазначено також які удари і куди були нанесені обвинуваченим ОСОБА_6 в перший раз.

До того ж, не міститься вказівки де саме, в якому місті та коли помер ОСОБА_6 , що може вплинути на кваліфікацію дій ОСОБА_5 .

Зазначене вище вказує на відсутність належного формулювання обвинувачення, що може призвести до висновку про відсутність складу того чи іншого злочину.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

У судовому засіданні прокурор також заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки такий строк спливає, а ризики, які було враховано при обранні такого запобіжного заходу, не відпали.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 19.06.2020 р.

Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дійшов висновку, що залишаються ризики, які є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Так, обвинувачений звинувачується у вчиненні тяжкого злочину, він не має постійного місця проживання в Київській області, не одружений, офіційно не працює. Відсутність у обвинуваченого постійного доходу вказує на неможливість його прибуття в кожне судове засідання через відсутність грошових коштів, що підтверджує наявність ризику того, що він зможе уникати суду.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений звинувачується у скоєнні насильницького злочину, направленого проти життя людини, є підстави вважати, що існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе впливати на свідків, потерпілого, інших учасників даного провадження.

Тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню зазначених ризиків.

У зв?язку із наведеним суд відмовляє у задоволенні клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу. Домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого в Полтавській області із вказаних вище підстав не зможе нівелювати зазначені вище ризики.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 290, 291, 314, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 26.04.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000811, по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 18.06.2020 р. по 16.08.2020 р. включно.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 23.06.2020 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області на протязі семи днів з дня проголошення ухвали, а засудженим з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1