УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 191 000 000 006 27 від 26.09.2019 за ч. 3 ст. 212-1 КК України,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 191 000 000 006 27 від 26.09.2019.

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.06.2020 (справа № 757/20391/20-к) задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 420 191 000 000 006 27 від 26.09.2019 та накладено арешт на вилучені 19.05.2020 у ході обшуків грошові кошти, які належать ОСОБА_6 .

Відповідно до вказаного рішення арешт накладений з метою забезпечення можливої конфіскації як виду покарання та збереження речових доказів.
У той же час, власник майна вважав, що необхідність у подальшому застосуванні арешту грошових коштів відпала, оскільки ОСОБА_6 не має процесуального статусу, а грошові кошти не мають відношення до події кримінального правопорушення.

У судовому засіданні представники власника майна клопотання підтримали та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Власник майна підтримав позицію своїх представників.
Слідчий у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що на момент звернення до суду з клопотанням про накладення арешту, власник майна не надав доказів законності походження грошових коштів, однак станом на день розгляду цього клопотання органу досудового розслідування надані відповідні документи. Разом з тим, слідчий зазначив, що станом на теперішній час справа перебуває у провадженні СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві.

Слідчий суддя, заслухавши думки учасників, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У контексті клопотання, що розглядається, слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.06.2020 (справа № 757/20391/20-к) задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 420 191 000 000 006 27 від 26.09.2019 та накладений арешт на вилучені 19.05.2020 у ході обшуків грошові кошти, які належать ОСОБА_6 .

Як вбачається з рішення слідчого судді, обґрунтовуючи необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, прокурор посилався на те, що вилучені грошові кошти можуть бути отриманні протиправним шляхом, а саме внаслідок умисного ухилення від сплати податків, останні у силу ст. 98 КПК є доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або набуті протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження речей або документів у їх фізичній наявності у тому вигляді, який би дозволив стороні обвинувачення шляхом його утримання, отримати інформацію про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З наведеного витікає, що об`єкт, підданий арешту, має бути безпосереднім носієм відомостей про злочин.

Досліджуючи питання, чи можуть бути грошові кошти, вилучені у особи, доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане із складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 420 191 000 000 006 27 від 26.09.2019 здійснюється за фактом умисного ухилення низкою товариств від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що призвело до фактичного ненадходження до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування коштів в особливо великих розмірах в особливо великих розмірах.

У той же час, на день розгляду клопотання про скасування вказаного заходу забезпечення власник майна надав слідчому судді докази того, що арештовані грошові кошти мають законне походження, тобто не мають відношення до кримінального правопорушення.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що даний висновок підтвердив також слідчий, зазначивши, що необхідність у подальшому арешті грошових коштів гр. ОСОБА_6 відпала.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Зазначене приводить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та скасування арешту.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 7, 9, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання ОСОБА_6 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.06.2020 (справа № 757/20391/20-к) на:
-вилучені 19.05.2020 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі 25 200 (двадцять п`ять тисяч двісті) доларів США;
-вилучені 19.05.2020 у ході обшуку індивідуальних депозитних сейфів (банківських скриньок) які знаходяться у відділенні АТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 29/31, грошові кошти у сумі 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) доларів США.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1