Справа № 761/1367/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1400/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю заявника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вказаною ухвалою скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, повернуто особі, яка її подала. В обґрунтування ухвали слідчий суддя послався на наказ директора Державного бюро розслідувань від 11.11.2019 № 310, відповідно до якого Державне бюро розслідувань розташоване за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 26, (7 поверх), що за адміністративно-територіальним поділом віднесено до Печерського району м. Києва, а тому компетенція слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва не поширюється на службових осіб Державного бюро розслідувань.
Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року, якою повернено його скаргу без розгляду та ухвалити нову ухвалу, якою спрямувати матеріали справи до суду першої інстанції, Шевченківського районного суду м. Києва на новий розгляд.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя Шевченківського районного суду прийшов до помилкового висновку щодо непідсудності скарги вказаному суду, оскільки вважає, що якщо такий наказ директора ДБР ОСОБА_7 і існував, то такий наказ є очевидно незаконним, так як містить завідомо неправдиву інформацію, якою суд введено в оману, тому що реально орган досудового розслідування Центрального апарату ДБР знаходиться за адресою вул. Симона Петлюри, 15 в спеціально обладнаних численних приміщеннях. Також зазначає, що він подавав заяви з повідомленням про кримінальне правопорушення в порядку, передбаченому ст. 214КПК України, особисто, а не поштою, і в разі відсутності органу досудового розслідування ЦА ДБР за цією адресою у нього не було б прийнято заяви, а було запропоновано звернутися за іншою адресою. Вказує, що реально орган досудового розслідування знаходиться саме за адресою: м. Київ вул. Симона Петлюри, 15, а за адресою: бульвар Лесі України, 26 знаходиться інший орган досудового розслідування - Територіальне управління ДБР у м. Києві, яка має власну юридичну адресу та є іншою юридичною особою. Окрім того, на офіційному сайті вказано адресу, для листування, за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, оскільки саме за цією адресою здійснюється прийом громадян та прийом повідомлень про кримінальні правопорушення. За цією ж адресою і знаходиться слідче управління державного бюро розслідувань, орган досудового розслідування, бездіяльність службових осіб якого і є предметом оскарження. Також вказує, що у нього є беззаперечні письмові докази того, що орган досудового розслідування ЦА ДБР знаходиться фактично за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15 і місце свого розташування ніколи не змінював, а тому, вважає, що він належним чином звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва.
Разом з апеляційною скаргою заявником подано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, обґрунтовуючи клопотання тим, що копію ухвали слідчого судді отримав лише 04.02.2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України як підставу для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції передбачено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Під неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про те, що скарга ОСОБА_6 не підлягає розгляду в Шевченківському районному суді м. Києва не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною першою статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318380 цього Кодексу, з урахуванням положень Глави 26.
Територіальну підсудність скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора Главою 26 розділу ІІІ КПК України не визначено.
Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», оскільки законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК України), з урахуванням положень частини шостої статті 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, частина перша статті 306, частина третя статті 234 КПК України тощо).
В таких випадках не можна керуватися положеннями частини першої статті 32 КПК, яке, з огляду на зміст цієї статті та її місце у структурі КПК України, стосується лише суду, який здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.
Водночас у більшості випадків КПК України визначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК України).
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування аналогії права, у зв`язку з чим, зазначене вище правило має застосовуватись і до розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність стосовно невнесення відомостей до ЄРДР.
Факт місця знаходження органу досудового розслідування Державного бюро розслідувань в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва (вул. Симона Петлюри, 15) підтверджується як загальнодоступною інформацією на офіційному веб - сайті ДБР, так і наданими апелянтом доказами, зокрема, бланками ДБР, на яких ОСОБА_6 надавалися відповіді.
У зв`язку з викладеним, висновки суду першої інстанції на ту обставину, що скарга на бездіяльність службових осіб ДБР подана ОСОБА_6 з порушенням правил територіальної підсудності, є помилковими, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 звернувся до належного суду, до компетенції якого віднесено розгляд його скарги, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року, якою скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернуто особі, яка її подала, скасувати.
Матеріали за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, повернути в той же суд для виконання вимог ст. ст. 306, 307 КПК України.
Головуючий
Судді: