В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009363 від 13.11.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2012 року за ч.2 ст.186 КК України, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.08.2012 року за ч.1 ст.309, ст.104 КК України, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2014 року за ч.1 ст.186 КК України, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Під час досудового розслідування, на підставі положень ст. 468 КПК України, 26.11.2019 року між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим прокурором, на виконання вимог ч. 1 ст. 474 КПК України, направлено до суду обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою для її розгляду по суті.

Ухвалою суду, згідно ч. 1 ст. 314 КПК України, призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316, 474 КПК України та безпосередньо можливості затвердження укладеної угоди.

Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначив, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останньої, визначені ст. 476 КПК України.

Потерпілий, розуміючи наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст.473 ч.1 п. 2 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, вважав за необхідне угоду затвердити.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зауважив, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, тож просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені заходи.

Суд, заслухавши думку сторін угоди та прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та закону приходить до наступного.

Статтею 468 КПК України визначено, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з даною угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України визнаючи, шляхом її укладення доведеним наступне.

Так, ОСОБА_3 , 11.11.2019 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Пожарського 13, де підійшов до свого знайомого ОСОБА_5 та попросив зателефонувати з його мобільного телефону марки «Мейзу», вартістю 1700 гривень. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на заволодіння вищевказаним мобільним телефоном шахрайським шляхом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, а саме заволодіти чужим майном шляхом обману, ОСОБА_3 , з метою особистого збагачення, звернувся до ОСОБА_5 та попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Мейзу», ніби-то з метою здійснення телефонного дзвінка тим самим повідомивши потерпілому неправдиві відомості, з метою введення останнього в оману.

В подальшому, ОСОБА_5 будучи впевненим в добропорядності ОСОБА_3 не підозрюючи злочинних намірів останнього, виконав прохання ОСОБА_3 , та добровільно передав в руки ОСОБА_3 власний мобільний телефон марки «Мейзу» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 1700 гривень.

В подальшому, ОСОБА_3 заволодівши телефоном ОСОБА_5 шляхом обману, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, а саме здав його до ломбарду Київське відділення №43 Повного товариства «Ай Ті Ломбард», чим завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 1700 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді обмеження волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків з числа регламентованих ст. 76 того ж Кодексу.

Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у підготовчому судовому засіданні, судом не встановлено.

Безпосередньо в самій угоді про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди про примирення судом не встановлено.

Таким чином, судом, у підготовчому судовому засіданні, встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 та ч. 1 ст. 475 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення укладену 26.11.2019 року між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009363 від 13.11.2019 року.

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 1 ст. 473 КПК України до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя: