Справа № 341/1652/19
Провадження № 11-кп/4808/64/20
Категорія ч.3 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000202 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з неповною середньою освітою, який не працює, раніше судимий 26 березня 2018 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.297, ч.1 ст.69, ст.75 КК України до покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, знятий з обліку 03 травня 2019 року у зв`язку з відбуттям покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено йому покарання з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено обчислювати з часу фактичного його затримання після набрання вироком законної сили і звернення його до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1570 грн.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням в інше приміщення.

Злочин вчинено за таких, встановлених судом, обставин.

21 червня 2019 року біля 03 год. 30 хв. ОСОБА_8 проходив попри подвір`я громадянки ОСОБА_10 , що розташоване в АДРЕСА_1 . Йому достовірно було відомо, що в стодолі даного господарства знаходиться велосипед, яким користується ОСОБА_10 і в нього виник умисел на крадіжку велосипеда. З цією метою ОСОБА_8 підійшов до стодоли, відкрив двері знявши металеву скобу з металевої планки, зайшов в приміщення стодоли. Після чого таємно викрав велосипед марки "Салют" синьо-сріблястого кольору вартість якого відповідно до висновку експерта №1221/19-28 від 09 липня 2019 року становить 850 гривень. Підходячи до виходу з подвір`я, ОСОБА_8 був виявлений власницею майна ОСОБА_10 , яка побачила, що невідома особа викрадає її майно, а тому вийшла на ганок і почала кричати, щоб він залишив її велосипед. Однак ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що він виявлений власницею майна, не маючи наміру припинити свої злочинні дії, розуміючи, що вчиняє дії щодо викрадення майна відкрито, діючи умисно з корисливих мотивів, завершив заволодіння чужим майном відкритим способом. З викраденим велосипедом з місця події втік. Своїми умисними протиправними діями заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на суму 850 гривень.

Не погоджуючись з вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 , шляхом його пом`якшення, застосувавши ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних доводів захисник вказує, що призначене його підзахисному покарання є надто суворим, не відповідає особі обвинуваченого та обставинам справи.

Зокрема, вважає, що судом не враховано те, що ОСОБА_8 проживає з матір`ю похилого віку, яка фактично знаходиться на його утриманні, оскільки всі зароблені на тимчасових заробітках (працює на будовах, виконує сільськогосподарські роботи, копає могили, тощо) гроші він віддає матері. Його молодший брат працює і проживає в м. Івано-Франківську, до матері навідується рідко і практично їй нічим не допомагає.

Захисник вказує, що ОСОБА_8 хворіє психічним захворюванням і декілька років тому робив спробу суїциду, потребує опіки за сторони матері, безпорадний при вирішенні простих життєвих ситуацій, не виживе в умовах місць позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- потерпіла ОСОБА_10 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника;

- прокурор ОСОБА_7 не заперечувала проти часткового задоволення апеляційної скарги захисника та просила застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням за умови, що протягом дворічного іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, за обставин встановлених судом є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам та учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржуються.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону та призначаючи покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно; його стан здоров`я: на обліку в нарколога не перебуває, числиться на обліку в психіатра з 2017 року, згідно висновку судово-психіатричного експерта №207/2019 ОСОБА_8 виявляє ознаки легкої розумової відсталості, що згідно МКХ-10, F-70, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Зокрема, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, добровільне відшкодування завданого збитку.

Із врахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст.186 КК України.

Разом з тим, при сукупності таких обставин, які суд першої інстанції брав до уваги при призначенні покарання, на думку колегії суддів є переконливими доводи захисника обвинуваченого щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, відсутність завданої шкоди, його тяжкість, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також те, що з моменту вчинення даного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 не вчинив нового злочину, позицію потерпілої ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_7 , які не заперечують щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням.

При визначені обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого та тривалості іспитового строку, колегія суддів враховує характер і тяжкість вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Суд апеляційної інстанції вважає, що іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачений ОСОБА_8 довів своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю один рік.

На думку колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у разі призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, таке відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, за умови, що протягом одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5