Провадження № 1-кс/761/8813/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 079 73 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367 КК України, в с т а н о в и в :
Слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 079 73 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.2 ст.367 КК України про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: гараж АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 із забороною внесення реєстраційних змін до відомостей про право власності, а також права розпорядження вказаним майном.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 079 73 від 22.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 366 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 13.05.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 191 КК України, а також у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, видачі завідомо неправдивих офіційних документів, які спричинили тяжкі наслідки, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 366 КК України.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 .

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України за який передбачено покарання позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, з метою забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна як виду покарання, слідчий просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме: гараж АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 із забороною внесення реєстраційних змін до відомостей про право власності, а також права розпорядження вказаним майном.

В судовому засіданні слідчий вимоги зазначенні у клопотанні підтримав повністю та просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначаючи, що підозра пред`явлена його підзахисному є необґрунтованою, а тому відсутня потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Власник майна ОСОБА_4 підтримав позицію свого представника.

Заслухавши слідчого, власника майна та його представника, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 120 191 001 000 079 73 від 22.08.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 366 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

В межах даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що на праві власності належить ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна.

Так, згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Надані слідчим матеріали підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення в межах якого здійснюється досудове розслідування, а також те, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України за якою підозрюється ОСОБА_4 передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку із чим клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Однак, наведених ризиків стороною обвинувачення не доведено, а тому, як вважає слідчий суддя, відсутні підстави для заборони користування вказаним майном.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
Клопотання слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на гараж АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 із забороною відчуження вказаного нерухомого майна.

В іншій частині клопотання відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Повний текст ухвали виготовлений 25.05.2020.

Слідчий суддя: