Справа № 149/1068/13-к
Провадження №11-кп/801/795/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря: ОСОБА_4

прокурора в режимі відеоконференції: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000004 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.05.2020, згідно якої відносно

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 20.07.2020.

встановив:

Під час судового засідання при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Козятинським міськрайонним судом Вінницької області розглядалось питання про продовження їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд визнав, що зібрано достатньо доказів, які свідчать про продовження існування ризиків, що дають достатні підстави до продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 , в своїй апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу суду, як незаконну та постановити нову, якою відмовити прокурору в продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на перевищення максимально можливого строку тримання його під вартою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення і виступи в судових дебатах обвинуваченого та його адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги; доводи прокурора про її необґрунтованість; міркування потерпілих, які просили залишити без змін ухвалу місцевого суду; дослідивши апеляційні скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Посилання ОСОБА_6 про перевищення ним максимально можливого строку тримання під вартою не відповідає нормам закону про кримінальну відповідальність, а тому не береться апеляційним судом до уваги.

Так, відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року №838-VIIІ, у разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом 1 цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину чи злочинів, у якому чи яких підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.4 ст.187, п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України, за які передбачено максимальне покарання у виді відповідно до 15 років позбавлення волі та довічне позбавлення волі.

Крім того, слід зазначити, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням, застосування якого передбачено нормами Кримінального кодексу України в тому числі і нормами закону за яким обвинувачується ОСОБА_6 . Судове провадження по кримінальному провадженню буде розпочате по новому, а тому не можливо наперед визначити максимально можливий строк позбавлення волі та звільнити обвинуваченого з-під варти відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року №838-VIIІ за наявності підстав тримання під вартою і існуючих ризиків.

Також не береться судом до уваги посилання ОСОБА_6 на те, що йому вже був визначений строк покарання бо вирок скасований не з підстав м`якості призначеного покарання, тому йому не може бути призначено біль суворе покарання.

Так, відповідно до ч. 3 ст.439 КПК України при новому розгляді у суді першої застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається не тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Таким чином, збільшення обсягу обвинувачення чи встановлення факту вчинення обвинуваченим більш тяжкого кримінального правопорушення може потягти за собою, під час нового судового розгляду, призначення покарання більш суворого по строку або довічного позбавлення волі.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і вищенаведених ризиків.

За правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи), що також випливає з рішень Європейського суду з прав людини.

Зазначене свідчить про те, що на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи обвинуваченого має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

На момент розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд врахував, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_6 належить, відповідно до ст.12 КК України, до особливо тяжких злочинів, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України довічним позбавленням волі, що може спонукати обвинуваченого до втечі, намагання уникнути покарання або незаконно впливати на потерпілих, свідків, які підлягають виклику до суду та ще не допитані в судовому засіданні у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено та остаточне рішення не винесено, місцевий суд вірно дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд визнав за необхідне продовжити, за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суду не надано переконливих доказів, які б могли свідчити, про те, що обвинувачений у разі перебування на волі буде виконувати свої процесуальні обов`язки.

Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачає можливість застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для продовження тримання заявника під вартою.

Зважаючи на вищенаведене, що немає обставин, передбачених ст.178 КПК України, які би перешкоджали ОСОБА_6 перебувати під вартою, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення.

Суд при розгляді апеляції не виявив таких істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які би давали підстави до скасування судового рішення.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.05.2020 про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.07.2020 залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2