Справа № 461/2920/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 Кримінального Кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 4 лютого 2020 року, близько 19 години 20 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «Пул енд Беа Україна» в ТЦ «Форум», по вул. Під Дубом, 76 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, намагалась таємно викрасти кросівки «Пул енд Беа України» (арт. 5311/011/202/39) вартістю 574 гривень 63 копійки, однак, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, такий не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_4 в коридорі ТЦ «Форум» було зупинено охоронцем магазину.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй кримінальному проступку визнала повністю. Дала покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим органом досудового розслідування обставинам. Пояснила, що дійсно нею було вчинено замах на крадіжку майна у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Вказала, що майно, яке вона мала на меті викрасти, мотиви і мета вчинення проступку в обвинувальному акті відображені вірно. У вчиненому розкаюється.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, встановлених органом досудового розслідування, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються.

Суд з`ясував в обвинуваченої, а також інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Оцінюючі встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

Захисник та законний представник обвинуваченої подали до суду клопотання про звільнення обвинуваченої від покарання на підставі ст.105 КК України, з урахуванням особи, обвинуваченої, яка вину у скоєному визнала та щиро розкаялась, злочин вчинила вперше та відшкодувала завдану шкоду. Просили призначити примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері, за її згодою.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечив.

Обвинувачена клопотання просила задовольнити.

Представник Служби у справа дітей клопотання не заперечив.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої викрадені речі та їх вартість потерпілому відшкодовано, цивільний позов не заявляє.

Розглядаючи заявлене клопотання суд виходить з наступного.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 після вчинення кримінального проступку, його наслідки, особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення нею нових кримінальних правопорушень, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує низький ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе, обвинувачена усвідомила наслідки вчиненого та шкодує про свою поведінку.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого нею кримінального проступку, факт щирого каяття, який знайшов своє відображення в ході розгляду справи. Також суд враховує фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним проступком наслідків, спосіб вчинення проступку та реалізації злочинного умислу, мотив проступку, конкретні обставини вчиненняпроступку, відношення обвинуваченої до скоєного,дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не перебуває на обліку в лікаря психіатра та нарколога, має ряд заохочень за місцем навчання та у позашкільних закладах.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування шкоди потерпілому, вчинення злочину неповнолітньою особою.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

В п. 23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи» зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Суд також враховує вимоги ст. 50 КК України, згідно яких метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх, передбачені розділом ХV КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що неповнолітньою ОСОБА_4 вчинено кримінальний проступок, такий вчинено вперше, обставини його вчинення, позитивні дані про особу неповнолітньої обвинуваченої, яка характеризуються позитивно за місцем навчання, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченої без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, суд приходить до висновку, що обвинувачена на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та її можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

За наведених обставин, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання та застосування до неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 яка вперше вчинила кримінальний проступок, на момент його вчинення являлась неповнолітньою особою, щиро розкаялась у вчиненому, шкоду відшкодовано, висловила запевнення не вчиняти у майбутньому кримінальних правопорушень, примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд також враховує позицію законного представника матері обвинуваченої, яка у судовому засіданні запевнила суд у можливості здійснення належного контролю та догляду за поведінкою обвинуваченої.

Згідно п. 16 роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає, що найбільш ефективним та таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків(матері), а тому слід звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання без визначення його розміру та виду.

Суд приходить до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітньої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень чи проступків.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.02.2020 року, якою накладено арешт на пару кросівок «Pull and Bear», з артикулом 5311/011/202/39 та зірваний цінник з артикулом 5311/011/202 слід скасувати.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити її від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 3 ч. 2 ст.105 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків матері ОСОБА_6 .

Після набрання вироком законної сили скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.02.2020 року на пару кросівок «Pull and Bear», з артикулом 5311/011/202/39 та зірваний цінник з артикулом 5311/011/202.

Речові докази по справі:

-пару кросівок «Pull and Bear» та зірваний цінник повернути потерпілому за належністю;

-диск з відеозаписами залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1