Справа № 559/2780/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Дубно матеріали кримінального провадження №0000190 по обвинуваченню

ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яполоть, Костопільського р-ну,, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, колишній військовослужбовець військової служби за контрактом осіб рядового складу, номер обслуги гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 1 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , солдат, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Судовим слідством встановлено, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу та, проходячи військову службу на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу бойового забезпечення 1 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, близько 09 години 00 хвилин 14 серпня 2019 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 та перебував поза межами військової частини за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

25 жовтня 2019 року близько 11.00 години солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_3 вину у вчиненому злочині визнав повністю та дав показання про те, що 14 серпня 2019 року самовільно залишив розташування вказаної військової частини та перебував по місцю проживання у с. Жалин Костопільського р-ну, Рівненської області.

25 жовтня 2019 року близько 11 год. 00 хв. добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Наміру у повній мірі ухилитися від проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України не мав.

Оскільки, викладені в обвинувальному акті обставини вчиненого злочину, обвинувачений не оспорює, повністю їх визнав тому, з урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора, які вважали за недоцільне досліджувати докази, які ніким не оспорюються і повністю визнані обвинуваченим, суд розглянув справу згідно ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснивши, що в подальшому вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи, в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

Вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України повністю доведена.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ч.4 ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного. За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_3 повинно бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.407 КК України.
З урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, та того, що останній вперше притягається до кримінальної т відповідальності, суд вважає за можливе застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов в кримінальному проваджені не заявлявся.
Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі
На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. Іспитовий термін випробування встановити строком у 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України під час відбуття іспитового строку, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Рівненського Апеляційного суду протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1