Cправа № 700/454/20
Провадження № 1-кс/700/150/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області
у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Лисянка скаргу Релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ, СОФІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення від 19.06.2020 року,
УСТАНОВИВ:
Релігійна організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ, СОФІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення від 19.06.2020 року.
В обґрунтування скарги посилається на те, що ОСОБА_3 вводячи в оману представників державної влади, першочергово посадових осіб Черкаської ОДА, самовільно присвоївши собі звання голови ради релігійної громади «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ, СОФІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області маючи на меті тільки одну корисливу мету, яка суперечить інтересам суспільства протиправно заволодіти майном релігійної громади - Релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ».
ОСОБА_3 виготовив документ, а саме Протокол №1 Загальних зборів релігійної громади «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ, СОФІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» від 15.02.2019 р.
Згідно Протоколу від 15.02.2019 р №1 Загальних зборів релігійної громади «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ, СОФІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» , вбачається, що ОСОБА_3 присвоїв собі звання голови патріархальних зборів, у той час коли останній навіть не є прихожанином та членом релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ С.БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ УМАНСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ», адже, жодних доказів того, що він є прихожанином та членом даної релігійної організації ОСОБА_3 не надає.
Зі статуту релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ С.БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ УМАНСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ», чітко вбачається: 1) Порядок скликання Парафіяльних зборів та головування на них; 2) Представництво інтересів парафії перед органами державної влади; 3) Хто саме є «парафіянином»; 4) Положення про діяльність Парафіяльних зборів; 5) Порядок оформлення протоколу та рішень Парафіяльних зборів; 6) Порядок внесення змін та доповнень до цього статуту.
Слід звернути увагу на те, що при аналізі документів наданих ОСОБА_3 в підтвердження його повноважень, як голови ради загальних парафіяльних зборів, є очевидним, що ОСОБА_3 самоправно, в супереч встановленому порядку, присвоїв собі повноваження та сам себе назвав головою загальних зборів релігійної громади, фактично фальсифікуючи документи, ввів в оману Черкаську ОДА, шляхом подання заяви про реєстрацію змін до статуту релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ С.БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ УМАНСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ», наслідком чого мало місце прийняття Черкаською ОДА помилкового рішення від 25.09.2019 р № 596, про реєстрацію змін до статуту організації.
Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв шкоду релігійній організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ С.БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ УМАНСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ».
Вирішальним та таким, що вносить ясність у даній ситуації є лист - роз`яснення Міністерства культури України від 01.08.2019 р №157/18-2/64-19, відповідно до змісту якого вбачається, що позиція ОСОБА_3 є незаконною та протиправною.
Враховуючи вищевикладене, у таких діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки злочину передбаченого ст.356 КК України, а саме самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремою організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода громадським інтересам.
19.06.2020 року заявником було подано слідчому Лисянського відділу Звенигородського ВП ГУ НП Черкаської області повідомлення про вчинення злочину.

У скаржника є підтвердження про вручення повідомлення про вчинення злочину - корінець талона-повідомлення єдиного обліку №1118 та талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію. Проте, всупереч вимогами ст.214 КПК України, слідчий допустив умисну, протиправну бездіяльність, не внісши до ЄДРДР відомості про кримінальне правопорушення. Станом на 22.06.2020 р, кримінальне провадження не розпочате, відомості до ЄДРДР на підставі поданої заяви не внесено.

Відповідно до ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. У разі виявлення ознак кримінального правопорушення на морському чи річковому судні, що перебуває за межами України, досудове розслідування розпочинається негайно; відомості про нього вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань при першій можливості. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Таким чином, слідчий не внісши відомості про злочин до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, грубо порушив вимоги ч.1-ч.4 ст.214 КПК України, оскільки законом чітко передбачено, що невнесення відомостей до ЄДРДР не допускається.
Враховуючи вищевикладене, просить зобов`язати слідчого Лисянського відділу Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, чи іншу уповноважену на те особу, на яку покладено відповідні обов`язки внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ С.БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ УМАНСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» про кримінальне правопорушення від 19.06.2020 року.
Представник релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ С.БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ УМАНСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився, через канцелярію Лисянського районного суду Черкаської області подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Скаргу просить задовольнити.

Слідчий СВ Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаської області у судове засіданні не з`явився, про місце, час та дату розгляду клопотання був належним чином повідомлений.

Розглянувши скаргу, дослідивши додані до скарги документи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді скарги, суд дійшов наступних висновків.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Згідно положень ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
За змістом цієї норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу до якого надійшла заява чи повідомлення.
Також, слідчий суддя ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 р у справі №818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки, ВП ВС, слідчий суддя з`ясувавши наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги, приходить до такого висновку.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК України дію, і все.
Адже, на етапі прийняття та унесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК України, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.
Тобто, норми КПК України не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.
Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Із матеріалів скарги вбачається, що скаржник звернувся до слідчого Лисянського відділу Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області про вчинення кримінального правопорушення 19.06.2020 року, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.06.2020 року.
Проте, в порушення вищевказаних норм КПК України, заява на протязі 24 годин до ЄДРДР не внесена.
У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.
Тим самим, отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що посадовими особами Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області не було дотримано вимог ст. 214 КПК України, оскільки відомості, повідомлені заявником, до ЄДРДР не внесені, а досудове розслідування не розпочате.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Зважаючи на викладені обставини та наведені вимоги КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги, оскільки у судовому засіданні не спростовано доводів зазначених у скарзі.
На підставі викладеного та керуючись ст.2 КК України, ст. ст. 1, 3, 7, 9, 22, 214, 284, 303-307 КПК України, ст.19 Конституції України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Скаргу Релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ, СОФІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення від 19.06.2020 року-задовольнити.
Зобов`язати слідчого Лисянського відділу Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області, чи іншу уповноважену на те особу, на яку покладено відповідні обов`язки внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення релігійної організації «ПАРАФІЯ СВЯТИХ МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮОБОВІ, СОФІЇ С.БУЖАНКА ЛИСЯНСЬКОГО РАЙОНУ УМАНСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ» про кримінальне правопорушення від 19.06.2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1