Дата документу 25.02.2020 Справа № 322/1338/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/206/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/1338/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.342 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Новомиколаївським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000407, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року (з урахуванням ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року про виправлення описки) відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області, громадянина України, не одруженого, який має малолітню дитину, ОСОБА_9 , 2017 року народження, освіта неповна середня, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12.02.1998 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 КК України (кодекс 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки;

- 18.02.1999 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України (кодекс 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 11.05.1999 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140 КК України (кодекс 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнився 07.03.2001 року, невідбутий строк 1 рік 5 місяців 12 днів;

- 27.09.2001 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 229-6 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. Звільнився 25.12.2003 року по відбуттю строку покарання;

- 04.11.2004 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнився 25.03.2009 року по відбуттю строку покарання;

- 07.10.2009 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з випробувальним строком 1 рік;

- 18.02.2010 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці;

- 25.08.2010 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ст. 198, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;

- 21.03.2016 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 19.10.2017 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19.10.2017 року, визначивши остаточно покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 3 місяці.

Строк покарання ухвалено відраховувати з моменту фактичного затримання.

Вирішена доля речових доказів.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року внесено виправлення до вступної частини вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року по справі № 322/1338/18 (провадження № 1-кп/314/220/2019) стосовно ОСОБА_7 та правильно зазначено статтю Кримінального кодексу України, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_7 «ч. 2 ст. 342 КК України» замість помилково зазначеної «ч. 2 ст. 242 КК України».

Згідно вироку суду першої інстанції, 08.10.2018 року, близько 18-45 години, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні приймального покою Новомиколаївської ЦРЛ, яка розташована по вул. Стадіонній, 2 в с. Михайлівське Новомиколаївського району Запорізької області, діючи умисно, з метою вчинення опору працівникам правоохоронного органу, під час виконання ними покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 та старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , які виконували покладені на них обов`язки відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та, при цьому, були одягнуті у формений одяг з відповідними знаками розрізнення, в ході з`ясування обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, на зауваження припинити протиправні дії, які виражалися у нецензурній лексиці в їх бік та провокуванні бійки, не реагував та вчинив опір шляхом фізичної протидії, схопивши інспектора СРПП №1 Новомиколаївського ВП ОСОБА_11 за формений одяг, наніс йому один удар лобною частиною голови в область обличчя, чим здійснив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законний та обґрунтований вирок. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, оскільки він не скоював інкримінованого йому злочину, зазначив у вироку, що обвинувачений в судовому засіданні після роз`яснення йому суті обвинувачення повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та обставини, викладені в обвинувальному акті, та щиро розкаявся у вчиненому. Також обвинувачений вважає, що йому не було належним чином роз`яснено наслідків застосування судом правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він не є спеціалістом в області права та не зрозумів, що буде позбавлений права оскаржити фактичні обставини справи. Крім того, ОСОБА_7 , за його твердженням, не було належним чином роз`яснено право на захист, як на досудовому розслідуванні, так і в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначеного закону дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим злочину. Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтується на зібраних у справі доказах, через що такі досліджувалися в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників процесу не оскаржуються.

Що ж стосується доводів захисника щодо невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини та не роз`яснення обвинуваченому змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, то колегія суддів вважає такі доводи надуманими з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із звукозапису судового засідання судом першої інстанції було роз`яснено усім учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_7 , та з`ясовано, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, і також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 за присутністю захисника, повністю визнав себе винним у скоєному кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, який надав покази щодо обставин скоєння злочину, не оспорювали фактичні обставини, в зв`язку з чим суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорювалися.

При цьому, судом з`ясовувалась думка обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які не заперечували проти дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ця обставина підтверджена як записом в журналі судового засідання (а.п. 86), так і записом на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

А тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду по доводах, зазначених в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_8 .

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 в задоволенні його апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 травня 2019 року (з урахуванням ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 червня 2019 року про виправлення описки) залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4