ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1095/20 Справа № 203/154/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003842 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, який не зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 16.12.2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.ч. 1, 2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням, строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 6 місяців арешту;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2015 року, остаточно визначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
22 листопада 2017 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на підроблення офіційного документа, який видається територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, що має право видавати такі документи, і який відповідно до п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а також є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, власноруч вклеїв власну фотокартку до знайденого ним раніше оригіналу паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Дніпропетровським PC ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 23.12.2013 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого повторного заволодіння грошовими коштами ПАТ Акцент Банк під приводом отримання кредиту. Бланк паспорту громадянина України, заповнений на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий Дніпропетровським PC ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 23.12.2013, відповідає за своїми характеристиками встановленому зразку. В первинний зміст реквізитів паспорту громадянина України з серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я ОСОБА_9 , внесені зміни шляхом заміни фотокартки на першій сторінці: первинна фотокартка видалена (відірвана з частиною поверхні підкладки бланку паспорта) після чого на її місце вклеєна нова. Ознак внесення змін до первинного змісту інших реквізитів паспорту не виявлено.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, 23.11.2017 року, приблизно об 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 прибув до магазину Фокстрот, розташованого за адресою: м. Дніпро, пл.Вокзальна, 5, де, реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що не є особою на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пред`явив менеджеру ПАТ Акцент Банк підроблений документ, а саме оригінал паспорту громадянина України, заповнений на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий Дніпропетровським PC ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 23.12.2013, разом з карткою платника податків на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання кредиту на придбання побутової техніки магазину Фокстрот, розташованого за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 5.
Пред`явлений ОСОБА_7 паспорт громадянина України викликав у менеджера ПАТ Акцент Банк сумніви. Після цього, менеджером банку було викликано СОГ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Також, 23.11.2017 року, в денний час приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_7 прибув до магазину Фокстрот, розташованого за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 5, та керуючись злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману, достовірно знаючи, що не є особою на ім`я ОСОБА_9 , не маючи постійного джерела доходів, з корисних мотивів, з метою повторного заволодіння грошовими коштами в сумі 12995,20 гривень, що належать ПАТ Акцент Банк, пред`явив та надав менеджеру вказаного банку, що знаходиться в магазині Фокстрот, розташованого за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 5, отриманий у консультанта магазину Фокстрот рахунок фактуру ЖЗУФТ- 0038 - 2345331 від 23.11.2017 року та завідомо підроблений документ, а саме оригінал паспорту громадянина України, заповнений на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий Дніпропетровським PC ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 23.12.2013 року, разом з оригіналом картки платника податків на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим намагався шляхом обману викликати у працівника вищевказаного банку неправдиве уявлення відносно об`єктивності та достовірності відомостей, відображених у вищевказаних документах та неправильне уявлення про особу позичальника, при цьому, повідомивши працівнику банку неправдиві відомості.
Однак, при проведенні перевірки наданих офіційних документів, у працівника вказаного банку виникли сумніви щодо їх достовірності, через що між ОСОБА_7 та ПАТ Акцент Банк договір кредиту на придбання побутової техніки, в сумі 12995,20 гривень, укладений не був, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив всіх дій, які вважав за необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки злочинні дії були викриті співробітником банку та в подальшому припинені працівниками правоохоронних органів.
Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 6 місяців арешту;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2015 року, остаточно визначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладанням на підставі ст. 76 КК України відповідних обов`язків.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкував про скоєне, навчений та покараний наріканнями оточуючих людей. В ході досудового розслідування та в суді свою вину визав в повному обсязі, у скоєному проявив щиросердне каяття, активно сприяв слідству у розкритті злочинів. Негативні і матеріальні наслідки від скоєння злочину не наступили. З час розгляду справи в суді, ОСОБА_7 вирішував питання щодо працевлаштування та укладення шлюбу з ОСОБА_10 , яка знаходилась у стані вагітності. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був зареєстрований 01.02.2020 року, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька. ОСОБА_7 04.02.2020 року працевлаштувався, тобто на цей час ОСОБА_7 придбав стійкі соціальні зв`язки.
Представник потерпілого ПАТ Акцент Банк - ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представника потерпілого, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оскаржуються і в апеляційній скарзі, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано належним чином.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, щиро розкаявся у скоєному, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив нові кримінальні правопорушення в період іспитового строку, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.12.2015 року, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують.
Колегія суддів погоджується зі встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі та остаточне покарання визначене, із застосуванням правил ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі, призначене з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.
Так, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд, згідно правил ч. 3 ст. 78 КК України призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.
Частиною 3 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Виходячи зі змісту наведених положень кримінального закону, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Отже, судом першої інстанції було встановлено, що нові кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_7 засуджено цим вироком, він вчинив в період іспитового строку, встановленого йому попереднім вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.12.2015 року, тому суд першої інстанції на законних підставах застосував правила призначення покарань, передбачені ст. 71 КК України, і визначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, з чим повністю погоджується колегія суддів.
Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 працевлаштувався, одружився та має малолітню дитину, враховуються колегією суддів, проте вони не є підставою для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, оскільки повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням у цьому провадженні є неприпустимим.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: