Житомирський апеляційний суд
Справа №296/389/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та застосовано відносно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колодяжне Ковельського району Волинської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання особи, тобто з 07-00 год 15 січня 2020 року до 07-00 год 16 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що приймаючи рішення слідчий суддя не врахував, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований та позитивно характеризується. Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а доводи органу досудового розслідування базуються лише на припущеннях, тобто підозра є необґрунтованою. Вказує, що слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Стверджує, що приймаючи рішення, слідчий суддя не розглянув можливості застосування відносно підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів. Посилається на те, що слідчий суддя помилково не визначив ОСОБА_8 розмір застави.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів в рамках кримінального провадження №0000357 від 22.10.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного збагачення, перебуваючи в Олевському районі Житомирської області, шукали людей, які не працювали і не мали постійного джерела доходів для належного існування, тобто були матеріально незабезпеченими та перебували в уразливому стані, та в подальшому у зв`язку із відсутністю коштів та документів, змушені будуть проти своєї волі працювати на будівельних та ремонтних роботах на території Олевського та Ємільчинського районів.

Обравши предметом злочинного посягання ОСОБА_12 , в один із днів червня 2019 року при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці, пов`язаної із фасовкою вугілля, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, власний автомобіль та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_12 , який являється інвалідом 3 групи та єдиним джерелом доходу останнього є призначена державна пенсія, домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 на початку червня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану ОСОБА_12 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в цей же день близько 22 години вечора після досягнення згоди на працевлаштування, ОСОБА_11 наказав ОСОБА_12 сісти в автомобіль «Мерседес» та разом з іншими працівниками їхати в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар, де його і поселили в приміщення, що не пристосоване для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого картки «Приватбанк», паспорту та ідентифікаційного коду, що були вилучені у нього шляхом обману, з метою так званого «збереження», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, контролю спілкування, в тому числі із сестрою та представниками правоохоронних органів та не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_8 пригнітив волю потерпілого до опору, оскільки неодноразово кричав та бив потерпілого ОСОБА_12 за будь-які недоліки в роботі, у зв`язку із чим останній отримав на початку жовтня 2019 року легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на грудній клітці, який утворився від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, від удару таким по грудній клітці, та відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, у період із початку червня до 16 жовтня 2019 року ОСОБА_8 особисто та ОСОБА_11 через підконтрольних йому осіб, шляхом застосування фізичного примусу та психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору використовував ОСОБА_12 проти волі останнього, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_2 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська область, м. Олевськ вул. Інтернаціональна 34, приміщення КУ «Олевська гімназія» та фермі, розміщеній по вул. Грека Івана с. Сербо-Слобідка Ємільчинського р-ну.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_8 обрали предметом злочинного посягання ОСОБА_13 та з серпня 2019 року при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці пов`язаної із будівельними роботами, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_13 , домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з серпня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану ОСОБА_13 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, у вказаний період ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 поселили ОСОБА_13 в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар, які не пристосовані для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого паспорта, який був вилучений у нього шляхом обману, з метою так званого «працевлаштування», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, пригнітили волю ОСОБА_13 до опору та не виплачували останньому заробітню плату з серпня 2019 по 15.01.2020.

Таким чином, у період із серпня до 15 січня 2020 року ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 особисто та через підконтрольних їм осіб, шляхом психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору із ним використовували ОСОБА_13 проти його волі, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_2 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська область, м. Олевськ вул. Інтернаціональна 34, приміщення КУ «Олевська гімназія».

15.01.2020 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий послалася на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, та без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих та свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, дані про його особу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого та застосував відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5 до 12 років позбавлення волі.

Згідно п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України, підтверджується зібраними доказами: протоколами допитів потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколами прийняття заяв про кримінальне правопорушення; протоколами проведення обшуків від 15.01.2019 за адресами: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 ; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій; стенофонограмою допиту свідка ОСОБА_14 ; судово-медичною експертизою відносно потерпілого ОСОБА_12 . Копії вказаних доказів містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Підстав для визнання вказаних доказів недопустимими на даний час немає.

Наявність ризику щодо можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтована тяжкістю можливого покарання.

Про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом свідчить те, що у ході проведеного досудового розслідування слідчим органом не встановлено місце зберігання всіх речових доказів у даному кримінальному провадженні, а тому, в разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особи під вартою, останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілих обумовлений обставинами вчинення кримінального правопорушення, що не виключає можливість того, що підозрюваний ОСОБА_8 буде впливати на встановлення всіх потерпілих та покази потерпілих, які перебувають у скрутному матеріальному становищі, пригніченому психологічному стані. Крім того, слідчим суддею зазначено, що потерпілий ОСОБА_12 дав показання про те, що саме ОСОБА_8 неодноразово застосовував фізичне насильство, погрози та побої до працівників.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , обставини його вчинення, прокурором та слідчим в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, незаконно впливати на потерпілих.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчим суддею не було проведено аналіз наявності всіх ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи наведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_8 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено переконливих доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку підозрюваного в разі обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, і в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований та позитивно характеризується, не свідчить про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не розглянув можливості застосування відносно підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки з урахуванням вагомості зібраних доказів, слідчій суддя зазначив в ухвалі, що жоден більш м`який запобіжний захід, передбачений КПК України не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на даній стадії предметом розгляду слідчого судді є питання застосування запобіжного заходу, а не встановлення винуватості ОСОБА_8 чи визнання допустимості або належності доказів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя помилково не визначив ОСОБА_8 розмір застави, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею зазначено, що розмір застави не визначається, так як злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Так, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею невірно визначено строк дії оскаржуваної ухвали, а саме до 16.03.2020 року.
Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України о 07 год. 00 хв. 15.01.2020 року (а.п. 33-34).

Таким чином, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не може бути встановлений більш ніж до 14.03.2020 року (включно).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що слідчим суддею при встановленні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , не були враховані вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та безпідставно встановлено строк тримання під вартою щодо останнього до 16.03.2020 року.
На підставі викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині терміну дії ухвали по застосуванню до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з постановленням в цій частині нової ухвали, якою строк дії запобіжного заходу, обраного підозрюваному ОСОБА_8 у виді тримання під вартою слід встановити до 14 березня 2020 року.
Також, в засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_8 заявив про поганий стан здоров`я та про те, що потребує оперативного втручання в зв`язку із захворюванням, проте, в умовах слідчого ізолятору він позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу. На його звернення до адміністрації УВП-8 йому не надається належна медична допомога.
Відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Отже, враховуючи скарги підозрюваного ОСОБА_8 щодо неналежного надання йому медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати адміністрацію ДУ «Житомирська УВП (№8)» організувати проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 з метою встановлення стану здоров`я останнього та необхідності надання йому відповідної медичної допомоги.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання особи, тобто до 07-00 год 16 березня 2020 року скасувати в частині терміну дії ухвали по застосуванню до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Постановити нову ухвалу в цій частині, якою строк дії запобіжного заходу, обраного підозрюваному ОСОБА_8 у виді тримання під вартою встановити до 07 год 00 хв. 14 березня 2020 року (включно).

В порядку ст.206 КПК України зобов`язати начальника ДУ Житомирської УВП №8 організувати проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу його скарг щодо неналежного надання медичної допомоги у зв`язку із його захворюванням.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: