Березівський районний суд Одеської області
09.04.2020
Справа № 494/220/18
Провадження № 1-кп/494/110/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2020 м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду м. Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Березівського районного суду Одеської області після скасування вироку Березівського районного суду Одеської області від 20.06.2018 року Одеським апеляційним судом, повернутий для подальшого розгляду зі стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт та додані документи за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 186 КК України та ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 186 КК України.

Відповідно до п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 передбачено, «…неприбуття для участі у підготовчому судовому засіданні учасників судового провадження…, які належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення такого засідання (при цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце), не перешкоджає його проведенню…» .
Підготовче судове засідання проводилось за відсутності потерпілого, який належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчать виклик зроблений через оголошення на судовій владі України.
Прокурор, обвинувачені та їх захисники зазначили про можливість призначення вказаного обвинувального акту до судового розгляду.

Крім того, під час судового засідання 09.04.2020року прокурор просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 терміном на 60 діб, оскільки строк спливає 20.04.2020 року, а ризики передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 статті 177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) наявні.

Захисники та обвинувачені категорично не погодились з клопотаннями про продовження тримання під вартою, вважали їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ризики відпали, а прокурор фактично посилається лише на вимоги закону.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, доходить висновку, що він на підставі пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно до пункту 3 частини третьої ст. 314 КПК України «У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення: про повернення обвинувального акту…, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу».
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього передбачені ст. 291 КПК України, вимогам якої не відповідає обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Згідно з частиною першою статті 337 КПК України: «Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту…».
При цьому обвинувачення, згідно з пункту 13 частини першої статті 3 КПК України, « …це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України».
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
За змістом положень частини четвертої ст. 110 КПК України: «Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування».
Суд вважає, що у даному випадку формулювання обвинувачення складене слідчим та прокурором в порушення вимог КПК України і КК України.
На думку суду, обвинувальний акт встановлює початок і основу судового розгляду, пред`являє обвинуваченому дані, якими обґрунтовує обвинувачення, що надає останньому можливість підготуватись до захисту. Він також вказує суду межі, в яких повинний відбуватись розгляд, та межі відповідальності обвинуваченого.
Суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення не є відокремленими поняттями. Хоча кожна відомість (поняття) має своє термінологічне значення та відповідає кожне своєму призначенню, загальною рисою їх є відповідність суті обвинувачення. Вказані обставини повинні бути викладені хронологічно, юридично стисло та мотивовано і саме головне доступно для будь-якої особи, незалежно від освіти, роду занять, або мовних ознак.
Виклад фактичних обставин є встановленими під час досудового розслідування відомостями про обставини скоєння кримінального правопорушення. За своє суттю встановлені фактичні обставини є набагато ширшими ніж формулювання обвинувачення та мають містити не тільки подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), однак і частково обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (серед іншого: твердження про вчинення особою кримінального правопорушення; форму вини; мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; та інш.)
Формулювання обвинувачення це фактично виклад об`єктивної сторони злочину, тобто той стислий висновок, який робить прокурор або слідчий щодо лише події злочину та безумовно з точною кваліфікацією дій особи, відповідно до Кримінального Кодексу України.
У будь-якому випадку це не однорідні поняття і не можуть бути викладені як єдині за своїм змістом та формою, про що зазначено у даному обвинувальному акті.
Так, прокурор поєднав виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення.
Більш того, навіть фактично продублювавши ці дві складові в обвинувальному акті, не зрозумілим в чому полягають обвинувачення Козачинського та Односума, оскільки вони є неконкретизованими та не дають змогу дійти висновку щодо правильної правової кваліфікації на стадії підготовчого судового засідання.

Так, у обвинувальному акті, дії Козачинського та Односума кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яка не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Проте, проаналізувавши у обвинувальному акті виклад фактичних обставин, не зрозумілим є кваліфікація Козачинському саме: «відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством …», оскільки останній будь-яких ударів або будь-яке насильство відносно потерпілого взагалі не застосовував та дане не відображено в обвинувальному акті, а зазначено лише про те, що: «… ОСОБА_4 діючи умисно відкрито почав нишпорити по кишеням ОСОБА_8 з метою викрадення грошей потерпілого.».
Разом з цим, не вказується у обвинувальному акті чи викрав будь-які кошти саме ОСОБА_4 з кишенів ОСОБА_8 , як визначено у правовій кваліфікації дій Козачинського
Окрім цього, у викладені фактичних обставин кримінального правопорушення відносно Козачиснького прокурором вказується наступне: «… не даючи змоги ОСОБА_5 заволодіти нею, однак не міг йому протистояти, так як останній наніс 2 удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя та шиї, одного садна тім`яної ділянки голови…».
Проте, у викладені фактичних обставин кримінального правопорушення відносно Односума вказується вже наступне : «… так як останній завдав удари кулаком в область обличчя ОСОБА_8 , спричинивши легкі тілесні ушкодження.», тобто прокурор зазначає про інші обставини, не конкретизувавши їх.
Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.
Водночас, суд вважає зазначити, що статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Суд не може розглядати такі формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_4 та Односума, які дублюють фактичні обставини справи, оскільки це не узгоджується з вищезазначеними приписами законодавства, а також практикою Європейського суду з прав людини, й порушує право обвинувачених на справедливий судовий розгляд.
Враховуючи вищенаведене, зазначені порушення позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд такого обвинувального акту і розглянути його.
Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування з недоліками є неприпустим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.
Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.
Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК України.
Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.
Щодо продовження тримання під вартою Козачинського та Односума, суд враховує дані про осіб, які раніше судимі та судимості не погашені.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження Козачинському та Односуму, строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно ОСОБА_4 та Односума більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, які їм інкримінуються та імовірну можливість продовження останніми протиправної поведінки у подальшому.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ухвали Одеського апеляційного суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою встановлено до 20.04.2020 року.
Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, виходячи з положень ст. 197 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне залишити без змін ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід - тримання під вартою до 05.06.2020 року, так як провадження у справі ще не завершене, а продовжений строк тримання під вартою закінчується.
При цьому, беручи до уваги вимоги п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки Односум та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, тому суд одночасно із продовженням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає запобіжний захід у вигляді застави та її розмір, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України.

Керуючись ст. ст. 197, 314, 315, 370 - 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 186 КК України та ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 186 КК України - повернути прокурору Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін, встановивши строк до 05.06.2020 року.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1