Справа №591/7324/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/69/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження № 591/7324/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 21.03.2017 за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання : за ч.1 ст.309 КК України у виді одного року позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Постановлено строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з часу затримання - з 01 січня 2019 року.

Цим же вироком запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави 715 грн. витрат за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 обґрунтовані тим, що, на думку обвинуваченого, вирок суду ухвалено з грубим порушенням норм процесуального закону, що потягло однобічне з`ясування судом всіх фактичних обставин кримінального провадження, їх неналежне дослідження та надання відповідної оцінки. Так, зокрема, вказує на допущені судом суперечності у висновках щодо встановленого в порядку ч.3 ст.349 КПК України часу вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень по епізоду від 04.01.2019, 26.01.2019 та 02.02.2019, зважаючи на те, що згідно резолютивної частини оскаржуваного вироку строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу його затримання з 01 січня 2019 року, тобто за встановлених судом обставин на момент їх вчинення обвинувачений перебував під вартою. По епізоду від 05.11.2018 свою вину не визнає. Стверджує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України не вчиняв, обставини, викладені в судовому рішенні по даному епізоду заперечує в повному обсязі. Зазначає, що дійсно в цей день після 10-00 год. на вул. Прокоф`єва був безпідставно затриманий працівниками поліції, які застосували до нього кайданки та поклали до куртки шприц з невідомою рідиною, і за умови його добровільної видачі пообіцяли, що це буде враховано судом. Також, серед іншого, зазначає, що вступна частина оскаржуваного вироку не містить повних відомостей про його попередні судимості та інформації чи погашені вони, номеру кримінального провадження. Крім цього, на думку обвинуваченого, суд не з`ясував з достатньою повнотою, що він має ряд тяжких невиліковних хвороб, дані про які просив витребувати в медичній частині СІЗО та які відповідно до ст.84 КК України є підставою для його звільнення від відбування покарання. За твердженнями апелянта в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості і про склад його сім`ї. З огляду на викладене вважає, що суд формально підійшов до встановлення фактичних обставин даного кримінального провадження.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 05 листопада 2018 року у невстановлений в ході досудового розслідуванні час, перебуваючи біля р. Псел, поруч з будинком №44 по вул. Прокоф`єва в м. Суми, помітив на землі медичний шприц, ємністю 5 мл., заповнений рідиною коричневого кольору. Достовірно знаючи, що знайдений ним шприц заповнений наркотичним засобом «опієм ацетильований», який він періодично вживає та знає його фізичні властивості, вирішив залишити собі медичний шприц з наркотичним засобом з метою подальшого особистого вживання без мети збуту. Вказаний медичний шприц ОСОБА_6 поклав до правої зовнішньої кишені куртки, таким чином незаконно придбав та почав зберігати наркотичний засіб для власного вживання без мети збуту.

Цього ж дня, близько 10-20 год. неподалік від будинку 44/1 по вул. Прокоф`єва в м. Суми поблизу р. Псел, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції медичний шприц об`ємом 5 мл., заповнений рідиною темно-жовтого кольору.

Відповідно до висновку експерта № 19/119/7-2/1755е від 22 листопада 2018 року надана на експертизу рідина у шприці є наркотичним засобом, обіг якого заборонено «опієм ацетильованим», масою в перерахунку на суху речовину 0,028 г.

Крім цього, 04 січня 2019 року о 14-52 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Дари моря», розташованого за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 9, помітив на прилавку магазину прозору пластикову скриньку для пожертв, в якій знаходилися грошові кошти. В цей момент у нього виник умисел на таємне, викрадення грошових коштів. Реалізуючи злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, повторно, таємно, будучи впевненим, що його дії залишаються непоміченими, користуючись тим, що співробітники магазину обслуговують покупців, з прилавку лівою рукою взяв прозору пластикову скриньку для пожертв, в якій знаходилися належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 690 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , 26 січня 2019 року близько 17-51 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Дари моря», розташованого за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, 89, на прилавку магазину помітив прозору пластикову скриньку для пожертв з грошовими коштами. Реалізуючи злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, повторно, таємно, будучи впевненим, що його дії залишаються непоміченими, користуючись тим, що співробітники магазину обслуговують покупців, з прилавку, лівою рукою взяв прозору пластикову скриньку для пожертв, в якій знаходилися належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 350 грн.

Також, 02 лютого 2019 року близько 16-25 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину «Дари моря», розташованого за адресою: м. Суми, вул. Кузнєчна, 2а, помітив на прилавку магазину прозору пластикову скриньку для пожертв, в якій знаходилися грошові кошти. В цей момент у нього виник умисел на таємне викрадення грошових коштів.

Реалізуючи злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, повторно, таємно, будучи впевненим, що його дії залишаються непоміченими, користуючись тим, що співробітники магазину обслуговують покупців, з прилавку, лівою рукою взяв прозору пластикову скриньку для пожертв, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 600 грн., належні ОСОБА_9 .

В момент, коли ОСОБА_6 з викраденою скринькою підійшов до дверей магазину, крадіжку скриньки помітила продавець магазину ОСОБА_10 , яка стала голосно кричати. Усвідомивши, що його дії стали явними та помітними для оточуючих, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, на заволодіння даними грошовими коштами, тобто, діючи відкрито, разом із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила уточнити вирок в частині початку строку відбування покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, суд при розгляді даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження.

При цьому, судом першої інстанції було роз`яснено усім учасникам судового провадження зміст ч.3 ст.349 КПК України, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_6 , та з`ясовано чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Ця обставина підтверджена як записом в журналі судового засідання, так і записом на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції від 03 липня 2019 року (а.к.п. 197-198).

Тому, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений в присутності свого захисника, не оспорювали фактичні обставини, у зв`язку з чим суд, керуючись положеннями ч.3 ст.349 КПК України, обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорювалися.

Викладене, на думку колегії суддів свідчить про те, що суд першої інстанції дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України.

З огляду на вимоги ч.3 ст.349 КПК України, ч.2 ст.394 КПК України та враховуючи те, що обвинувачений визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_6 позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку встановлені судом першої інстанції обставини вчинення ним даних кримінальних правопорушень, в тому числі і по епізоду від 05 листопада 2018 року, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі доводи з цього приводу. У зв`язку із чим, дані доводи обвинуваченого не перевіряються.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 відносно того, що суд першої інстанції допустив суперечності у своїх висновках щодо встановленого в порядку ч.3 ст.349 КПК України часу вчинення ним кримінальних правопорушень 04.01.2019, 26.01.2019 та 02.02.2019, зважаючи на те, що згідно резолютивної частини оскаржуваного вироку строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу його затримання з 01 січня 2019 року, тобто за встановлених судом обставин на момент їх вчинення обвинувачений перебував під вартою, то колегія суддів, звертає увагу на наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 лютого 2019 року, якою в рамках даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, 03 лютого 2019 року о 09-10 год. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України (а.к.п.168).

Дані обставини підтверджуються і змістом протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відповідно до якого фактичний час затримання ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 0000236 від 30.01.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України 03 лютого 2019 року о 09-10 год., копію якого ОСОБА_6 отримав 03 лютого 2019 року, про що свідчить його особистий підпис в протоколі (а.к.п.170-172).

З огляду на це, зазначена у вказаному протоколі дата його складання є суто механічною помилкою.

Більш того, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку прокурором були надані відповіді в.о. заступника начальника ДУ «Сумський слідчий ізолятор» ОСОБА_11 та начальника ІТТ №1 ГУНП в Сумські області ОСОБА_12 на запит Сумської місцевої прокуратури, згідно яких у період з 04 січня 2019 року по 02 лютого 2019 року ОСОБА_6 в Сумському СІЗО та спецустанові ІТТ №1 ГУНП в Сумській області не перебував.

Тобто, станом на час вчинення обвинуваченим злочинів по епізоду від 04.01.2019, 26.01.2019 та 02.02.2019, вину у вчиненні яких він визнав у повному обсязі, ОСОБА_6 під вартою не перебував.

З огляду на викладене, допущені судом першої інстанції протиріччя підлягають вирішенню відповідно до вимог ч.1 ст.537 КПК України та в порядку встановленому, ст.539 КПК України, так як дане питання відноситься до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків.

Крім того, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого про безпідставне не зазначення судом першої інстанції повних відомостей у вступній частині про всі його попередні судимості та інформації чи погашені вони, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 з наступних підстав.

Згідно ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються: 1) дата та місце його ухвалення; 2) назва та склад суду, секретар судового засідання; 3) найменування (номер) кримінального провадження; 4) прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи; 5) закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа; 6) сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження. Таким чином, нормами чинного кримінального процесуального законодавства передбачено обов`язок суду викладати у вступній частині вироку лише відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Не є, на переконання колегії суддів, безумовною підставою для скасування вироку суду і не зазначення у вступній частині найменування (номеру) кримінального провадження.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання за вчинені злочини, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч.2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч.1 ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, який характеризується посередньо, його незадовільний стан здоров`я, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, визнання вини та сприяння у розкритті злочину.

При цьому, згідно досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної відносно ОСОБА_6 вбачається, що він проживає разом зі своєю матір`ю, не працює.

За таких обставин, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання, врахував ті характеризуючи його особу дані, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, а тому в цій частині доводи апелянта не заслуговують на увагу колегії суддів.

З приводу твердження обвинуваченого про те, що він має ряд тяжких невиліковних хвороб, які відповідно до ст.84 КК України є підставою для його звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає, що ці питання можуть бути вирішені місцевим судом в порядку ст.536 КПК України, ст.84 КК України.

Висновок суду, з урахуванням усіх встановлених ним у сукупності обставин щодо розміру та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за законом про кримінальну відповідальність, є достатньо обґрунтованим та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка утримується під вартою в той самий строк з дати отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4