У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000248 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселинове Миколаївської області, громадянина України, працюючого підсобним працівником ПП ОСОБА_7 , з середньою освітою, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та за попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 роки не вчинить нового злочину з покладенням обов`язків передбачених п.п1,2 ч.1 ст.76 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання: за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбутого покарання термін перебування під вартою в період з 22.08.2019 року по 16.09.2019 року, що становить 26 днів.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не оспорюючи фактично встановлених під час судового розгляду обставин вчинення кримінальних правопорушень, вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим, оскільки призначене ОСОБА_6 покарання за своєю мірою є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та даним про особу обвинуваченого.

Апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 сприяв розкриттю злочинів, повністю визнав свою вину в інкримінованих діяннях, неодноразово звертався з вибаченнями до потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Така його поведінка свідчить про його щире каяття.

Також під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 повідомляв, що він скоював злочини перебуваючи в депресивному стані, не в повній мірі усвідомлював що скоював.

Вказує, що судом при призначенні покарання не була врахована така пом`якшуюча обставина, як добровільне відшкодування завданого збитку у повному розмірі.

Крім того, необхідно було врахувати молодий вік ОСОБА_6 , відсутність судимості на момент вчинення кримінальних правопорушень, наявність постійного місця проживання, за яким характеризується посередньо, наявність на утриманні малолітньої дитини, те, що він офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони та думку потерпілих про можливість призначити обвинуваченому покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що в жовтні 2018 року ОСОБА_6 пройшов до огорожі домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де помітив металеву складну драбину. З метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, із корисливих спонукань та переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_6 таємно викрав металеву складну драбину, яка належала потерпілій ОСОБА_9 . Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 1313 грн.

01.07.2019 року приблизно об 11 год. ОСОБА_6 , перебуваючи біля багатоповерхового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , помітив на балконі квартири АДРЕСА_5 футболку зеленого кольору із зображенням Ернесто Че Гевари, яка знаходилась на мотузці для білизни та у нього виник умисел на її викрадення. З метою заволодіння чужим майном ОСОБА_6 таємно викрав вказану футболку, яка належала потерпілій ОСОБА_10 . Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 300 грн.

Крім того, 22.06.2019 року приблизно о 04:00 год., ОСОБА_6 з метою заволодіння чужим майном, пройшов до домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 . Діючи умисно та протиправно, шляхом відчинення вхідних дверей проник до житлового будинку, звідки таємно викрав телевізор марки «MYSTERY mtv-32131w. Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 2625 грн.

Дії кваліфіковані ОСОБА_6 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується належно оціненими та наведеними у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України є правильною вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України врахував тяжкість вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, добровільне відшкодування шкоди потерпілим.

З урахуванням цього, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, визначених ч.1,2,3 ст. 185 КК України, та обґрунтовано застосував принцип складання покарань за сукупністю злочинів, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Разом з тим, при сукупності таких обставин, які суд першої інстанції брав до уваги при призначенні покарання, на думку колегії суддів є переконливими доводи захисника обвинуваченого щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх тяжкість, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, шкоду потерпілим відшкодував, позицію потерпілих, які не заперечують щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, законослухняний спосіб життя протягом тривалого часу після скоєння злочину, крім того, в судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений пояснив, що скоїв злочини перебуваючи у депресивному стані, висловив жаль, щодо вчиненого та запевнив, що зробив для себе правильні висновки.

З урахуванням вище вказаних обставин, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням з іспитовим строком, що буде достатнім і необхідним для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. Саме покарання із звільненням обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При визначені обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого та тривалості іспитового строку, колегія суддів враховує характер і тяжкість вчинених злочинів, вид і строк призначеного покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Колегія суддів вважає, що іспитовий строк, необхідний для того, щоб обвинувачений ОСОБА_6 довів своє виправлення без реального відбування покарання, підлягає визначенню тривалістю два роки.

На думку колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вбачає підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні відповідно до ст. 409 КПК України.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419, 424, 426, 532, КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: