УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2020 Справа №607/12180/17

Колегія суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря с/з ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000234 від 07 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000234 від 07 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до двох місяців, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується та на даний час кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 перебуває на стадії судового розгляду, а підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відсутні, оскільки ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу останньому, на даний час не зменшились, а саме останній перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно випливати на потерпілу, свідків та інших учасників кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечили щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та просять змінити запобіжний захід останньому на домашній арешт, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що для запобігання ризикам, на які вказує прокурор, достатнім буде більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник - адвокат ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, а також клопотання обвинуваченого та його захисника, думку потерпілої та її представника, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 слід відмовити за недоведеністю обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт слід задовольнити з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому останньому неодноразово продовжувався, зокрема 03 квітня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 02 червня 2020 року, у зв`язку з існуванням ряду ризиків, визначених ст.177 КПК України.

На даний час прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 вказує на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, а також на наявність ризиків, які продовжують існувати, а саме ризиків того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків та інших учасників кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, прокурор обмежився лише переліком законодавчих підстав для його продовження, водночас не довів виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу, та свідчили б про неможливість застосування інших більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього прокурором не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу, свідків та інших учасників кримінального провадження, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Поряд з цим варто зазначити, що у даному кримінальному провадженні до підозрюваного ОСОБА_6 09 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась, тобто строк перебування під вартою ОСОБА_6 на даний час становить близько трьох років.

Під час розгляду клопотань про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальних провадженнях, у яких такий запобіжний захід застосовано протягом тривалого часу, суд має право враховувати обставину фактичного тривалого строку тримання під вартою для прийняття законного рішення.

Колегія суддів в даному випадку враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час утримується під вартою, оскільки розглянути та постановити об`єктивне судове рішення у даному кримінальному провадженні на даний час неможливо, адже у судовому засіданні ще слід додатково допитати свідка ОСОБА_10 , а також вирішенню підлягає питання про проведення повторної судової психолого-психіатричної експертизи обвинуваченого, на що також необхідний додатковий час, однак подальше утримання під вартою повинно бути обґрунтованим.

У рішеннях, прийнятих у справах «Харченко проти України», «Тодоров проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Крім того у п. 80 вказаного рішення зазначається, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою; продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове увязнення (рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova).

Так, судом враховується те, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, яке у відповідності до ст.12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до особливо тяжкого злочину, однак лише сама тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, які продовжують існувати, не може бути достатньою і самостійною підставою для законності тримання особи під вартою, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції, відповідно до яких заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а рішення суду про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону, відповідно до якого обвинувачується ОСОБА_6 , суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого, тому під час розгляду клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну запобіжного заходу обвинуваченому, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, які продовжують існувати, оскільки подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде суперечити принципам Конвенції, адже час, протягом якого останній перебуває під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час ще не є доведеним. Крім того пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практикою Європейського суду з прав людини визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Таким чином, вирішуючи клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, де викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Також під час розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому судом враховується те, що ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків та інших учасників кримінального провадження у кримінальному провадженні зменшився, оскільки останні вже допитані під час судового розгляду та залишилось додатково допитати лише свідка ОСОБА_10 , а також продовжують існувати ризики того, що обвинувачений зможе переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Однак існування зазначених ризиків не виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та не можуть бути підставою для подальшого втручання у право особи на свободу. Крім того в судовому засіданні не встановлено, що запобігти вказаним ризикам зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому суд, зважаючи на наявність в обвинуваченого місця постійного проживання АДРЕСА_1 , приходить до переконання про необхідність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Таким запобіжним заходом є домашній арешт з покладенням на обвинувачену ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, адже на теперішній час відсутні підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого забезпечить лише міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 слід відмовити, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 слід задовольнити та змінити раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, при цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст.176 КПК України, на даний час, на думку суду, не зможе запобігти наявним ризикам.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 331, 369, 376 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити раніше застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово із застосуванням електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; здати на зберігання в Тернопільське РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон; носити засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали в частині зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 до 00 год. 00 хв. 31 липня 2020 року.

Після оголошення ухвали негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000234 від 07 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, відкласти на 15.00 год. 07 липня 2020 року.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт передати на виконання та контроль за поведінкою обвинуваченого в Тернопільське РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_6 , його захиснику та прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Головуючий суддяОСОБА_1