Справа № 461/5658/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/237/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 , ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України і призначено їй покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1020 грн, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн, за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.
Призначено ОСОБА_7 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1020 грн.
Звільнено ОСОБА_7 від призначеного за цим вироком покарання на підставі п.ґ ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона 25.11.2015 року в денний час доби, більш точний час не встановлено, перебувала в приміщенні Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради за адресою: м. Львів, вул. Ференца Ліста,5, маючи умисел на отримання житлової субсидії умисно внесла недостовірні дані у декларацію від 25.11.2015 року про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначення житлової субсидії (за формою затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2015 року №106). В розділі 3 «Інформація про витрати на придбання майна, товарів або оплату послуг на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, які здійснені протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії» (будь-кого із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб або осіб, які фактично там проживають) вказаної Декларації у графі «Вид придбаного майна або оплачених послуг» цієї Декларації написала власноручно «не придбали». В той час коли насправді ОСОБА_7 , 23.03.2015 разом із внуком ОСОБА_9 , набула у власність (шляхом купівлі) квартиру в рівних частках кожен, загальною площею 80,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , яку вони придбали за 695795 гривень. Цього ж дня ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, в денний час доби, перебуваючи в приміщенні Галицького відділу соціального захисту, за адресою: м. Львів, вул. Ференца Ліста, 5, маючи умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, подала через соціального працівника Галицького відділу соціального захисту ОСОБА_10 завідомо підроблений документ - декларацію від 25 листопада 2015 року про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначення житлової субсидії (за формою затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2015 року №106). Яка містить вищезазначені відомості, що не відповідають дійсності, а саме: в розділі 3 «Інформація про витрати на придбання майна, товарів або оплату послуг на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, які здійснені протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії» (будь-кого із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб або осіб, які фактично там проживають) вказаної Декларації у графі «Вид придбаного майна або оплачених послуг» Розділу 3 цієї Декларації написала власноручно «не придбали». В той час коли насправді ОСОБА_7 , 23. 03.2015 разом із своїм внуком ОСОБА_9 , набула у власність (шляхом купівлі) квартиру в рівних частках кожен, загальною площею 80,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , яку вони придбали за 695795 гривень. Дане діяння вплинуло на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру, чим порушено вимоги Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (в редакції від 30.10.2015), а саме:

- п.п.5 п.5. Субсидія не призначається, якщо: будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень.

- п.13. Для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації (орендарі - за місцем проживання): заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами. Громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру.

Факт подачі ОСОБА_7 до Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради завідомо підробленої декларації від 25.11.2015 року про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, в якій зазначається неправдиві відомості про придбане майно, вплинув на встановлення права на призначення субсидії та привів до надміру виплаченої житлової субсидії останній за період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року за рахунок коштів бюджету на загальну суму 17365 гривень 50 копійок.

При цьому ОСОБА_7 перебуваючи 25.11.2015 р. в приміщенні Галицького відділу соціального захисту, розташованому за адресою: м. Львів, вул.Ференца Ліста, 5, підробивши вищезазначений офіційний документ при вищезазначених обставинах з умислом направленим на заволодіння чужим майном, шляхом обману, умисно подала до Галицького відділу соціального захисту завідомо підроблену декларацію від 25.11.2015 року, при вищевказаних обставинах, з метою введення в оману та отримання житлової субсидії, що вплинуло на встановлення права на призначення субсидії та призвело до надміру виплаченої житлової субсидії останній за період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року за рахунок коштів бюджету на загальну суму 17365 гривень 50 копійок.

Не погоджуючись з даним вироком, перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 змінити, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_7 , засуджену за ч.1 ст. 190 КК України за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.1 ст. 358 КК України штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн., за ч.4 ст. 358 КК України - штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн., звільненою від призначених покарань на підставі ст. 49, ч.4 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на застосування положень п. «ґ» ст. 1 Закону України про амністію в 2016 році». В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що з часу вчинення обвинуваченою вказаних злочинів минуло більше трьох років, та відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

Апелянт наголошує, що застосування у даному випадку положень п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію 2016 році» щодо ОСОБА_7 та звільнення у зв`язку із цим від призначеного покарання, а не положень ч.5 ст. 74 КК України, погіршує становище обвинуваченої, оскільки Законом України «Про застосування амністії в Україні» встановлено обмеження щодо повторного застосування такої» (п.«е» ст.4).

До початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції від представника потерпілої сторони Галицького відділу соціального захисту ОСОБА_11 надійшло пояснення, в якому остання вказує, що Галицький відділ соціального захисту не має жодних претензій до обвинуваченої ОСОБА_7 та просить розгляд вказаної апеляційної скарги проводити без участі їхнього представника.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу подану першим заступником прокурора ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,4 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України за обставин, наведених у вироку є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням

про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК

є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

В своїй апеляційній скарзі прокурор покликається на положення, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України, відповідно до якого, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відтак, апеляційний суд розцінює вказані вимоги як клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Окрім цього, колегія суддів враховує похилий вік обвинуваченої ОСОБА_7 , пояснення надані нею в суді першої інстанції та визнання останньою своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,4 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За приписами п.2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів, перевіривши обставини, які дають підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, вважає, що доводи прокурора є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Вчинені обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч. 1,4 ст. 358 та ч.1 ст.190 КК України, є відповідно до ст. 12 КК України злочинами невеликої тяжкості, за які передбачено покарання у виді обмеження волі.

За вироком Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року, кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.1,4 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України вчинені ОСОБА_7 25.11.2015р., та в період з 01.10 2015р. по 30.09.2016р., тобто з часу вчинення таких до постановлення оскаржуваного вироку минуло більше трьох років.

Відтак, строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України, для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.ч.1,4 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України закінчились.

Отже, щодо ОСОБА_7 , слід застосувати вимоги п.2 ч.1 ст. 49 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності, оскільки з дня вчинення особою злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо неї закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, ст. 49 КК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року, задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 , скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.ч.1,4 ст. 358, ч.1 ст.190 КК України на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді