Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 532/2444/19
Провадження № 1-кп/553/75/2020
У Х В А Л А
Іменем України

17.04.2020 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

з участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000381 відносно ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , яке надійшло на підставі ухвали Полтавського апеляційного суду від 15.11.2019 року про зміну територіальної підсудності, для розгляду по суті.

Під час досудового розслідування ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.05.2019 року відносно ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 15 липня 2019 року, який був продовжений ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 11.07.2019 року, від 10.09.2019 року, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.10.2019 року на строк до 28.12.2019 року включно та ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.12.2019 року, від 17.01.2020 року та від 25.02.2020 року.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 прокурор послався на те, що ризики, які стали підставою для його обрання, не зникли, обвинувачений підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, вчинений в складі організованої групи, організатором якої являється, та усвідомлюючи невідворотність покарання, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (які ще не допитані) та іншого обвинуваченого, знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, здійснити спробу переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вказуючи на його необґрунтованість, недоведеність стороною обвинувачення існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які він зазначив у клопотанні, вказували на існування підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно підзахисного з тримання під вартою на домашній арешт, в обґрунтування якого послалася на те, що сторона обвинувачення не довела реальність ризиків, що виправдовують тримання його під вартою, тоді як сама тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для застосування саме такого запобіжного заходу. Просила врахувати, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, сім`ю, тобто міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, наголосила, що він має захворювання на гіпертонічну хворобу 2 ступеня, тахікардію, міокардичний міокардіофіброз, діенцефальний синдром 1 ступеня, у зв`язку з чим потребує диспансерного нагляду, обстеження та лікування, направлявся на стаціонарне лікування. В період тримання під вартою стан його здоров`я погіршився, проте належну медичну допомогу не отримав.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника, прокурор фактично проти його задоволення заперечував, наполягав на задоволенні власного клопотання.

При вирішенні клопотань прокурора та захисника суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Встановлені судом обставини свідчать про наявність ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, при вирішенні клопотань колегія суддів враховує ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , ступінь участі у його вчиненні згідно обставин злочину, викладених в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості, та оцінюючи встановлені обставини у сукупності вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час не допитані, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої лікарем КНП "Кобеляцький центр первинної медико-санітарної допомоги" Кобеляцької районної ради 15.04.2020 року, ОСОБА_6 , 1969 року народження, хворіє на гіпертонічну хворобу 2 ступеня, 2 ст., ризик 3 з гіпертонічними кризами І та ІІ порядку, міокардичний міокардіофіброз, астено-невротичний синдром ДЕ І ст. Згідно з даними вказаної виписки, ОСОБА_6 хворіє на міокардичний міокардіофіброз з 2001 року, в 2006 році лікувався у невролога, в 2016 році у нього з`явився підвищений тиск, в 2017 році та 2018 роках мав гіпертонічний криз. Потребує дистанційного нагляду, обстеження та лікування.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 21 Закону України "Про попереднє ув`язнення", особи, які перебувають під вартою, мають право на надання їм медичної допомоги, обов`язок забезпечення якої покладається на адміністрацію установи, де особа утримується під вартою.

При цьому, доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_6 в період утримання в ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23" погіршився, він звертався за медичною допомогою до медичної частини установи та йому неможливо забезпечити надання належної медичної допомоги, стороною захисту суду не надано.

Таким чином, об`єктивних відомостей на підтвердження того, що стан здоров`я ОСОБА_6 перешкоджає його утриманню під вартою в умовах ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23", не здобуто.

Жодних даних, які свідчать про зміну та виникнення нових обставин, які істотно впливають на можливість продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та можуть стати підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, не встановлено.
Враховуючи викладене, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , не зникли, а застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, суд вважає неможливим, оскільки не встановлено обставин на підтвердження того, що такий захід здатний запобігти можливості ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, вплинути на свідків, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора, наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 331 КПК України, та оскільки судовий розгляд справи не закінчений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого на 60 днів.

Керуючись ст. 331 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :
В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 з взяття під варту на домашній арешт відмовити.
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів з 11 год. 30 хв. 17 квітня 2020 року по 11 год. 30 хв. 15 червня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3