ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 489/7759/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/583/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
іменем України
29 квітня 2020 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0003050, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2020 року, якою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 10.05.2020 року, включно,-

в с т а н о в и л а:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 10.05.2020 року, включно, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постановленої ухвали внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 березня 2020 року, відносно ОСОБА_8 скасувати та змінити останньому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням засобів електронного контролю та покладенням ряду обов`язків.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину.
Крім того вказує, що прокурором не доведено існування ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , передбачених ст.177 КПК України.
Зокрема ризик переховування від суду ОСОБА_8 є недоведеним, оскільки органами досудового розслідування не надано жодних доказів щодо уникнення останнього від кримінальної відповідальності; ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків є також недоведеним, оскільки протягом всього строку досудового розслідування та розгляду кримінального провадження судом, прокурором не надано жодного доказу впливу ОСОБА_8 на потерпілих та свідків кримінального провадження; ризик продовження злочинної діяльності ОСОБА_8 є також недоведеним, оскільки до його затримання за вказане правопорушення, останній ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має позитивну характеристику; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження недоведений, оскільки ОСОБА_8 до цих предметів ніякого відношення не має, ніколи їх не отримував.
Крім того, зазначає, що 06.11.2018 року у ході допиту у якості підозрюваного, обвинувачений ОСОБА_8 у його присутності, у слідчому кабінеті слідчого ізолятора м.Миколаєва зробив заяву про те, що покази, у якості підозрюваного, які він надав 03.08.2018 року, були надані під тиском працівників правоохоронних органів, їх погроз та фізичного впливу, що проявилося у нанесенні ОСОБА_8 ударів та демонстрації з погрозою застосування електрошокеру, які слідчий відобразив у протоколі допиту, проте за вказаною заявою будь-яких повідомлень про проведення перевірки вони не отримали.
Крім того вказує, що в даному кримінальному провадженні до відповідальності притягається також ОСОБА_9 , відносно якої продовжено дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що не перешкоджає інтересам правосуддя.
Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотання про відкладення розгляду справи, чи забезпечення його участі в судовому засіданні на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.
Так, 12 березня 2020 року в ході судового засідання прокурором заявлено клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі, відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
В обґрунтування свого клопотання прокурор послався на подальше існування ризиків того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, знищити, сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. При цьому обрання іншого менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання процесуальних обов`язків, та не дасть можливості запобігти ризикам.
Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можливо, а заявлені стороною обвинувачення ризики щодо неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого не зменшилися та продовжують існувати.
Виходячи з наявних матеріалів кримінального провадження, такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Перевіряючи відповідно до ст.331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_8 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, місцевий суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років, відомості про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, оскільки офіційно не працює, джерела доходу не має, не одружений, підвищену суспільну небезпечність інкримінованого його злочину, спрямованого на заволодіння майном, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених чи можливості знищити або сховати будь-яку з речей, які мають істотне значення для кримінального провадження.
Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними, крім того обвинувачений ОСОБА_8 , має посвідчення моряка, яке не вилучалося, зареєстрований в м.Одеса, тобто на значній відстані від суду, що здійснює розгляд кримінального провадження, а тому розуміючи, яке покарання може йому загрожувати, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.
При цьому суд апеляційної інстанції також приймає до уваги інші відомості, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема його позитивну характеристику, однак вказана обставина, з огляду на характер інкримінованих ОСОБА_8 дій та тяжкість покарання, що йому загрожує не є визначальним аргументом для обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризику переховування ОСОБА_8 від суду спростовуються наведеними фактичними обставинами, які свідчать про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, а отже і про ймовірність його переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Посилання адвоката на відсутність ризику того, що ОСОБА_8 може знищити або сховати будь-яку із речей які мають значення для кримінального провадження, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідно до відомостей наявних в матеріалах провадження частина майна, що була викрадена у потерпілої не була знайдена під час досудового розслідування, що свідчить про подальше існування наведеного ризику.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризик продовження злочинної діяльності та незаконного впливу на потерпілих і свідків, є не доведеним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані ризики судом І інстанції відносно ОСОБА_8 не встановлено, та не враховувалися під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення щодо запобіжного заходу, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про відсутність доказів щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину та вірності кваліфікації його дій, оскільки вказані питання відповідно до вимог ст.ст.367-368 КПК України, вирішуються судом при ухваленні вироку в нарадчій кімнаті.
Що стосується зауваження захисника про те, що у вказаному кримінальному провадженні іншій обвинуваченій ОСОБА_9 обрано більш м`який запобіжний захід, то вказані посилання не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до вимог Кримінального процесуального законодавства, в разі наявності підстав для застосування запобіжного заходу, його вид обирається слідчим суддею/ судом, щодо кожного підозрюваного або обвинуваченого особисто із урахуванням ряду обставин визначених Главою 18 КПК України, що носять індивідуальний характер, а тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до одного з обвинувачених не свідчить, про необхідність його застосування до інших обвинувачених у кримінальному провадженні.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

З огляду на вищевикладене, саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих та свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Доводи адвоката про відсутність доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються вищевикладеними матеріалами провадження, які в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Що стосується питання застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 недозволених методів досудового розслідування, то ухвалою Херсонського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, дослідження вказаного факту вже доручено Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у м.Миколаєві.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 12 березня 2020 року, відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4