ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1162/20 Справа № 206/126/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
цією ухвалою відмовлено у задоволенні подання ДУ Ігренський ВЦ № 133 про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 24.03.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.01.2019 року невідбутий строк покарання у вигляді позбавлення волі замінений на обмеження волі згідно ст. 82 КК України, -
Ухвала суду обґрунтована тим, що вказане подання є суто формальне, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень (погашені та зняті) не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення.
Суд першої інстанції зробив висновок, що така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін, а сама по собі наявність шести заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
В апеляційній скарзі:
- засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він характеризується позитивно, має заохочення, приймає участь у роботах з благоустрою установи.
Вважає, що він став на шлях виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений 24.03.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.01.2019 року невідбутий строк покарання у вигляді позбавлення волі замінений на обмеження волі згідно ст. 82 КК України.
Початок строку відбування покарання: 13.01.2015 року.
Кінець строку відбування покарання: 25.07.2022 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки, ОСОБА_7 з 14.01.2015 року відбував покарання в УВП № 4 м. Дніпро. Режим утримування не порушував. Заохочень та стягнень не мав.
З 18.06.2015 року відбував покарання у КВК № 80. Характеризувався позитивно. Мав 4 заохочення та 3 стягнення, які погашені та зняті.
З 19.02.2019 року відбуває покарання у ДУ ІВЦ № 133 має 2 заохочення, стягнень не має, характеризується позитивно.
ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного строку покарання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що відсутність стягнень у ОСОБА_7 не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, а тому правові підстави для застосування відносно засудженого умовно-дострокового звільнення, - відсутні.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він характеризується позитивно, має заохочення, приймає участь у роботах з благоустрою установи, на думку колегії суддів, є суб`єктивною думкою засудженого, та не можуть бути самі по собі підставою для задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, суд в повному обсязі дослідив всі обставини справи, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні подання ДУ Ігренський ВЦ № 133.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4