Житомирський апеляційний суд
Справа №272/1580/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №285/752/19 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2020 року,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2020 року, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України, призначено до судового розгляду.

Об`єднано в одне провадження матеріали даного кримінального провадження: справа №272/296/20, провадження №1-кп/272/123/20 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України та матеріали кримінального провадження: справа 272/1580/19, провадження №1-кп/272/95/20 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ст.309 ч.2 КК України, присвоївши провадженню загальний номер - 272/1580/19, провадження №1-кп/272/95/20.

Призначено об`єднане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 06.05.2020 року о 14.00 год.

Цією ж ухвалою обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 28 червня 2020 року.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу про обрання його підзахисному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. При цьому, зазначає, що судом не взято до уваги, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, а саме - пристарілої матері, малолітньої дитини та цивільної дружини. Також, судом не взято до уваги, епідеміологічну ситуацію в країні, обвинувачений не має можливості працевлаштуватися та мати постійне місце роботи. Звертає увагу, що після не продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він майже місяць (27 днів) перебував на волі і проживав за місцем своєї реєстрації в селі Стара Котельня, в судове засідання з`явився самостійно і не переховувався від суду, перебуваючи на волі ОСОБА_8 не впливав на потерпілих і свідків, які проживають в тому ж селі і навіть не зустрічався з ними. Не взято до уваги судом, що в кримінальному провадженні майнова шкода у заподіянні якої обвинувачується ОСОБА_8 , відшкодована повністю, а цивільний позов відсутній. Наголошує, що прокурор не надав жодних доказів про наявність ризиків, на які посилається суд, як і не довів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Крім того, судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що призвело до порушення права особи на захист. Так, відповідно до ст.184 КПК України копія клопотання матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку клопотання. Разом з цим, в порушення вимог ст.184 КПК України, клопотання обвинуваченому ОСОБА_8 було вручено в залі судового засідання, безпосередньо перед його розглядом, без розриву у часі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який просив апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №272/1580/19, в провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000033 від 05.02.2020 по обвинуваченню ОСОБА_9 і ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до норм ч.ч.1, 2 ст.314 КПК України, після отримання обвинувального акта суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Згідно з вимогами ч.. ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

При цьому, у відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №272/296/20, ухвалою слідчого судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.02.2020 відносно ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого закінчився 03.04.2020 року. (а.п.4-5)

30.04.2020 в судовому засіданні Андрушівським районним судом у підготовчому судовому засіданні, в порядку ст.315 КПК України, на підставі відповідного клопотання прокурора, було розглянуто питання обрання міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання саме такого заходу забезпечення кримінального провадження та правильно прийшов до висновку, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність обрання вище зазначеної міри запобіжного заходу обвинуваченому та доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, як і з`ясував відповідні обставини, які мають значення при вирішенні цього питання.

Зважає апеляційний суд і на те, що при розгляді питання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з санкцією якого ч.2 ст.187 КК України, передбачено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи адвоката ОСОБА_7 щодо застосування біль м`якого запобіжного заходу, у тому числі й поведінку обвинуваченого після закінчення дії ухвали слідчого судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.02.2020.

Як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження не містять переконливих даних, як достатніх стримуючих факторів, так і застережень, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та його захисником і в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Наявність вище зазначених адвокатом в апеляційній скарзі фактів, не є, в даному випадку, безумовними підставами для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вище зазначене, у тому числі й міцність його соціальних зв`язків, не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання, як прокурора про обрання міри запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, так і захисника щодо обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, раніше неодноразово судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у зазначеному провадженні, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання міри запобіжного заходу - тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження при обранні підозрюваному запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 квітня 2020 року в частині обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 28 червня 2020 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :