н/п 1-кп/490/152/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0000358, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, з середньою освітою, який на час інкримінованого правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді радіотелефоніста-гранатометника розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "матрос", який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України,

З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 4 ч.8, ст.5 ч.1, ст. 10,11, ст. 22 ч.3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указу ВО Президента України №454/2014 від 06.05.2014 року "Про часткову мобілізацію", затвердженого законом Верховної Ради України №1240-VII, ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", громадянин ОСОБА_3 був призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України 11.05.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2015 №121 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду радіотелефоніста-гранатометника розвідувального відділення розвідувального взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державниї символів є обов`язком громадян України.

Згідно з п.п. 1,3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з положенням ч.1 п.4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початок проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.

Відтак, з 11.05.2015, тобто з моменту призову ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 він набув статусу військовослужбовця - особи , яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Також, у ст. 1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" №3030/2014 від 17.03.2014, на території України почав діяти особливий період та тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.

Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_3 зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Проте, матрос ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

17.02.2016 о 08 год.00 хв., матрос ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу під час мобілізації на посаді радіотелефоніста-гранатометника розвідувального відділення розвідувального взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), діючи в порушення вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,3, п. 8, ст.6, п.2 ст.23, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.4 ч.8, ст.5 ч.1, ст.10, 11, ст. 22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, п.п. 4,7,12,18, п.2 ст.82, 83, 122,173 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 10 грудня 2008 року, п.п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.19, 4.1, 4.11, 4.31 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України», 17.02.2016 о 08 год.00 хв., не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командування частини, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та ухилявся від військової служби до 09 год. 00 хв. 25.03.2019 року.

25.03.2019 о 09 год. 00 хв. матрос ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України.

Таким чином, матрос ОСОБА_3 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби за вище викладених обставин. У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби) вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1