У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2020 року продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 01.05.2020 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що перебуває під вартою з 21.07.2016 р., за цей час переніс одну з тяжких форм хвороби (туберкульоз), не отримує належним чином кваліфіковану медичну допомогу.
Відмічає, що має соціальні зв`язки, мав неофіційне місце роботи, вину визнав частково, буде сприяти слідству у з`ясуванні обставин справи, ризики відсутні, намірів переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність не має.
Стверджує, що колегією суддів та прокурорами порушено право на захист, оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою надаються за 10-15 хвилин до початку судового засідання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва знаходяться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000321, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України, ОСОБА_5 за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_8 за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України.
Під час судового розгляду прокурором заявлені клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Клопотання мотивоване тим, що передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення продовжують існувати.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких корисливо-насильницьких та одного тяжкого злочинів, раніше судимий за умисний злочин проти здоров`я особи і за корисливі злочини, до затримання не мав офіційного місця роботи або інших стабільних джерел доходу, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не перестав існувати і не зменшився, суд дійшов висновку про необхідність продовження останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000321, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України, ОСОБА_5 за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_8 за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких корисливо-насильницьких та одного тяжкого злочинів, раніше судимий за умисний злочин проти здоров`я особи і за корисливі злочини, до затримання не мав офіційного місця роботи або інших стабільних джерел доходу. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що зазначений ризик продовжує існувати.
З урахуванням тяжкості злочинів та наявністю ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаному ризику.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали, оскільки не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Стосовно відсутності кваліфікованої медичної допомоги в місцях позбавлення волі, то відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Ув`язненим і засудженим надається медична допомога з урахуванням положень Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14.06.2019 р., та Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я № 239/5/104 від 10.02.2012 р.
Будь-яких даних на підтвердження того, що ОСОБА_5 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції не надано, а тому апеляційний суд, лише на підставі доводів апелянта, не має можливості самостійно дійти висновку про його неможливість утримуватись в умовах установи попереднього ув`язнення.

Щодо твердження про порушення права на захист шляхом несвоєчасного подання прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, то з матеріалів провадження вбачається, що 02.03.2020 р. обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від отримання копії зазначеного клопотання без пояснень, яке було отримане його захисником ОСОБА_7 .

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3