Житомирський апеляційний суд
Справа №287/890/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000168 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року, яким засуджено

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лопатичі, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу ОСОБА_10 обрано у виді особистого зобов`язання, покладено на нього обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 2729, 34 грн. матеріальної шкоди за лікування, 20000, 00 грн. - у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, 1000,00 грн. - понесених витрат за надання правової допомоги при складанні позовної заяви, в решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
встановила:

Згідно вироку, 09.05.2019 року близько 21 години ОСОБА_10 рухаючись на мотоциклі по вулиці Зарічній, що розташована с. Лопатичі, Олевського району, Житомирської області, де в цей час також рухався на власному автомобілі марки «FordSiera» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , з яким у ОСОБА_10 тривають неприязні відносини із за ревнощів до дівчини.
В подальшому ОСОБА_10 зупинивши автомобіль ОСОБА_8 , відчинив ліві передні дверцята автомобіля та на ґрунті ревнощів застосував фізичне насильство до ОСОБА_8 , яке виразилось в нанесені ударів руками та ногами по обличчю та тулубу потерпілого і в результаті чого згідно висновку експерта № 156 від 28.05.2019 року спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців в навколо очній ділянці зліва, в навколо очній ділянці справа, на спинці носа, рани в проекції 2-3 зубів на верхній губі справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синців на лівій передньо-боковій поверхні грудної клітини, численних дрібно та крупно крапкових в правій та лівій підключичних ділянках з переходом на праву бокову поверхню шиї на ліву підключичну ділянку, на лівій боковій поверхні лівого плеча в середній та нижній третинах з переходом на передпліччя, в проекції лівого крила здухвинної кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 висновки суду, що стосуються доведеності вини та правильності кваліфікації дій не оспорюються.

На його думку, суд не дотримався вимог ст. 65 КК України та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Суд не врахував те, що обвинувачений визнав вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, в добровільному порядку відшкодував завдані збитки та попросив вибачення.

ОСОБА_10 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає зі своєю матір`ю, людиною похилого віку, та опікується нею.

Вважає, що суд першої інстанції, мав всі підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання обвинуваченому у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Також, на його думку, суд необґрунтовано у відсутність належних доказів поклав на обвинуваченого витрати по наданню потерпілому професійної правової допомоги на складання позовної заяви, в розмірі 1000 грн.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не обґрунтовано суму моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., оскільки потерпілим не доведено, що негативні наслідки дійсно мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим ґрунтовано розмір їх відшкодування. Докази, на підставі яких можливо встановити явність факту заподіяння позивачу моральної шкоди не надані.

Просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_10 змінити. На підставі статті 69 КК України призначити покарання ОСОБА_10 у виді штрафу - 510 гривень. Відмовити у стягнені з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 1000 грн. понесених витрат за надання правової допомоги та зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 10 000 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими, законними і апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Покарання ОСОБА_10 на думку колегії суддів, призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом першої інстанції було враховано те, що ОСОБА_10 вчинив злочин невеликої тяжкості, обставини що пом`якшують його покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжує покарання, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягуються до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини вчинення злочину та його наслідки, думку потерпілого, те що обвинувачений не працює.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Визначені ст. 69 КК України підстави для призначення менш суворого покарання ніж передбачає санкція ч. 2 ст. 125 КК України, а зокрема наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину судом першої інстанції не встановлені з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_10 добровільно, до ухвалення вироку, відшкодував потерпілому заподіяну шкоду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, оскільки лише 30.12.2019 р. обвинувачений здійснив переказ потерпілому у сумі 2730 грн.

За таких обставин підстав вважати призначене ОСОБА_10 покарання явно несправедливим внаслідок його суворості колегія суддів не вбачає, а доводи захисту про наявність правових підстав для застосування ст. 69 КК України визнає необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що у даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 на його користь моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 4950,99 грн. (а.с. 24-26), який судом задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 2729, 34 грн. матеріальної шкоди за лікування, 20000, 00 грн. - у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, 1000,00 грн. - понесених витрат за надання правової допомоги при складанні позовної заяви в решті позову відмовлено.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , а зокрема визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з обвинуваченого суд в повній мірі врахував характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин провадження, при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди про, що просить захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі колегія судів не вбачає.

Доводи апелянта про необґрунтованість вимоги потерпілого ОСОБА_8 щодо відшкодування процесуальних витрат на професійну правничу допомогу є неспроможними.

Під процесуальними витратами розуміють витрати на забезпечення кримінального провадження, відшкодування яких покладаються на певних суб`єктів процесу.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних зі зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий скористався своїм правом на правову допомогу подавши до суду цивільний позов до якого долучив розрахунок сплаченого гонорару адвокату за надання професійної правової допомоги з обґрунтуванням наданих послуг (попередня консультація, вивчення справи, складання позовної заяви) та квитанцію до прибуткового касового ордеру згідно з яким вартість таких послуг складала 1000 грн. (а.с. 51, 52).

Підстав вважати зазначені докази про понесені витрати неналежними, а також, що такі витрати є очевидно завищеними, не розумними, зробленими без урахування обсягу наданих послуг, складності справи, тощо колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2019 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: