Справа № 588/1007/19
Провадження № 1-кп/591/220/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000098 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любеч, Любецького району, Чернігівської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , гр-на України, не працюючого, не одруженого, судимого:
1)18 травня 1979 року Охтирським міським судом Сумської області за ст. 17, ч. 1 ст. 117 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
2)27 грудня 1982 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 142 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі,
3)24 травня 1990 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ст. 17, ч. 2 ст. 117 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі,
4)19 квітня 1991 року Миколаївським обласним судом за ст.ст. 17, 42, 43, ч. 3 ст. 81, п.п. «а», «ж», «е» ст. 93, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145 КК України (1960 року) до 15 років позбавлення волі,
5)18 січня 2007 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
6)10 квітня 2015 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ст. 69, ст. 395 КК України до 240 годин громадських робіт,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :
05 квітня 2019 року близько 16.00 год. ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , з невстановлених під час судового розгляду причин, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , ножем наніс удар в грудну клітку в область серця останнього, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітки з ушкодженням лівого шлуночка серця, тампонади серця, геморагічного шоку, які за ознакою небезпеки для життя кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину визнав частково, зазначивши, що дійсно в той день вживав алкогольні напої в зазначеному місці з потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (братом обвинуваченого), ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . За столом не було конфліктів. Оскільки наведені події погано пам`ятає (з його слів) внаслідок шокового стану та сп`яніння, не знає як сталось заподіяння удару ножем. Оскільки його брат ОСОБА_10 безпосередньо після заподіяння поранення потерпілому повідомив обвинуваченому, що це саме він вдарив ножем ОСОБА_6 (підстав для недовіри твердженням брата обвинувачений не вбачає), тому припускає, що це могло статись з огляду на нанесену йому потерпілим словесну образу. Цивільний позов прокурора визнав повністю.

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що в той день за наведених обставин з вказаними особами вони дійсно на вулиці в зазначеному домоволодінні вживали спиртні напої. Коли сиділи за столом, то поруч з ним (зліва від потерпілого) сидів лише обвинувачений. Раптово потерпілий відчув, що «запекло» в грудях, а оговтався він вже в реанімації в лікарні. Як було спричинено йому поранення пояснити не зміг. Хтось із присутніх в подальшому сказав йому, що ножем його вдарив саме ОСОБА_8 (хто саме говорив про це, він чітко не зазначив).

Свідок ОСОБА_10 брат обвинуваченого, скориставшись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, відмовився від дачі показань суду.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , підтвердивши спільне вживання алкоголю в наведеному місці та в зазначений час разом з вказаними особами, показали, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому вони спали, що також в своїх показах підтвердили і інші учасники події.

На обґрунтування провини ОСОБА_8 в інкримінованому діянні, стороною обвинувачення надано ряд доказів, серед яких протокол огляду місця події від 05 квітня 2019 року, під час якого виявлено та вилучено ряд предметів та речей, в тому числі ніж, який на думку сторони обвинувачення є знаряддям вчинення злочину.

Водночас, цей протокол огляду місця події суд визнає недопустимим доказом у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, оскільки всупереч вимогам ст. 233, ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України, слідчим не було отримано дозволу слідчого судді на проведення наведеної слідчої дії, а в розумінні згаданих норм, наявність згоди власника домоволодіння на огляд не виключає обов`язку слідчого (прокурора) на отримання дозволу у слідчого судді.

Помилковим є твердження з цього приводу прокурора щодо наявності ухвали слідчого судді про арешт вилученого при огляді місця події майна, яка на думку суду з огляду на зміст ст.ст. 131, 170 КПК України, як захід забезпечення кримінального провадження, врегульовує виключно питання законності утримання органом досудового розслідування вилученого при проведенні слідчої дії майна.

Відтак, згідно ч. 2 ст. 86 КПК України, суд не має права посилатись як на доказ на вилучені при вказаному огляді предмети: ніж, светр, дві склянки, футболку, зразок речовини бурого кольору, одну скляну та дві пластикових пляшки, змив речовини бурого кольору та контрольний змив.

Крім цього, беручи до уваги, що зазначений протокол огляду місця події від 05 квітня 2019 року, як першочерговий доказ, яким виявлено та вилучено наведені предмети та речі, визнаний судом недопустимим, він не може бути покладений в основу вироку, а всі інші докази, пов`язані з проведенням експертних досліджень по цим предметам є похідними від нього, а отже інформація, яка міститься в них також не може використовуватись як обґрунтування провини обвинуваченого, тому висновки експертів № 116 (т. 1 а.с. 221), № 466 (т. 1 а.с. 235), № 117 (т. 2 а.с. 49), № 467 (т. 2 а.с. 142), № 471 (т. 2 а.с. 145), № 19/119/6-1/180е (т. 2 а.с. 150) суд також визнає недопустимими доказами та не може посилатись на інформацію, що міститься в них на обґрунтування провини обвинуваченого.

Протокол огляду речей ОСОБА_6 (виданих в лікарні), протоколи відібрання зразків у обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 , а також проведені після цього по ним експертні дослідження по груповій приналежності цих зразків, суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять суттєвої інформації стосовно предмета доказування і встановлюють лише групу та категорію біологічних зразків наведених осіб (т. 1 а.с. 200, 205, 210, 214).

Водночас, інші допустимі та належні докази, надані стороною обвинувачення, не спростовані протилежною стороною, в достатній мірі та переконливо доводять вчинення ОСОБА_8 злочину саме інкримінованого йому в провину та дозволяють суду розцінювати його покази як обраний спосіб захисту з огляду на наступне.

Так, свідок ОСОБА_12 показав суду, що дійсно за наведених обставин він разом з зазначеними особами (в тому числі з потерпілим та обвинуваченим) у вказаному домоволодінні вживали спиртні напої. В певний момент, коли вони перебували на вулиці за столом лише з потерпілим ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_8 , його братом ОСОБА_10 , а в безпосередній близькості від потерпілого перебував лише обвинувачений, свідок помітив взмах рукою ОСОБА_8 , а потерпілий схопився за груди, сказавши, що щось «запекло». В цей же момент свідок помітив кров у потерпілого та побачив у обвинуваченого в руці ніж. В подальшому викликали швидку.

Вважаючи доведеним обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні наведеного злочину, суд зважає і на слідчий експеримент з відеофіксацією, проведений за його участю, з дотримання вимог закону та забезпеченням його права на захист, досліджений в судовому засіданні, згідно якого були перевірені та уточнені покази обвинуваченого, коли він продемонстрував як саме ним наносився удар ножем потерпілому (т. 2 а.с. 25).

При цьому, вважаючи згаданий доказ достовірним, допустимим та належним, суд виходить і з того, що під час цієї слідчої дії обвинувачений зазначав описані в обвинуваченні обставини злочину впевнено, переконливо, точно, без підказок, в присутності захисника, також в показах суду підтвердивши, що його ніхто не змушував до цього. Продемонстрований ним під час слідчого експерименту спосіб та механізм заподіяння поранення узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 52 від 23 травня 2019 року (т. 2 а.с. 59), проведеної як за отриманою під час тимчасового доступу медичною документацією потерпілого (т. 2 а.с. 55) так і за наслідками вказаного слідчого експерименту, якими підтверджено характер, ступінь тяжкості, механізм заподіяння та локалізацію отриманих потерпілим при наведених в обвинуваченні обставинах тілесних ушкоджень, зокрема, підтверджено заподіяння ОСОБА_6 колото-різаної рани ножем та при механізмі продемонстрованому обвинуваченим при проведенні слідчого експерименту.

Але слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 , як доказ його провини, суд приймає лише в частині продемонстрованого обвинуваченим способу, місця та механізму заподіяння ним поранення потерпілому, з урахуванням мети саме цієї слідчої дії, застереженої в ч. 1 ст. 240 КПК України та з урахуванням принципу, закріпленого в ст. 23 КПК України.

З огляду на це, зазначену в обвинувальному акті причину нанесення обвинуваченим удару ножем потерпілому словесну образу, не було доведено та встановлено під час судового розгляду, оскільки фактично це підтверджується лише показами ОСОБА_8 , наданими ним під час слідчого експерименту, в частині чого обвинувачений в судовому засіданні своїх показань не підтвердив, тому, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 КПК України, наведені відомості не можуть бути визнані судом доказами.

Проте, недоведення цієї обставини на переконання суду не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та не спростовує суб`єктивної сторони злочину, інкримінованого йому в провину.

Отже, згадані докази цілком та достовірно підтверджують, що саме ОСОБА_8 завдав в область життєво важливих органів потерпілого (в область серця) удар ножем, який має значні травмуючі властивості та здатен при незначних зусиллях спричинити смерть, що говорить саме про намір на позбавлення людини життя, а характер ушкоджень та нанесеного удару підтверджує наведені висновки суду і свідчить саме про навмисний та цілеспрямований удар в життєво важливі органи (тобто удар був нанесений такою силою, що призвів не поверхневе пошкодження тіла потерпілого, а навіть призвів до ушкодження серця) і лише своєчасно надана медична допомога лікарів (докази надання такої допомоги обвинуваченим потерпілому суду не були продемонстровані) не призвела до летальних наслідків, підтвердженням чому слугує той же висновок експерта в частині небезпеки для життя завданих тілесних ушкоджень.

Іншими словами, описані вище докази, які покладені в основу вироку, підтверджують вчинення інкримінованого в провину ОСОБА_8 злочину саме з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого та спростовують твердження сторони захисту щодо наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 121 КК України.

Не вважає доказом невинуватості обвинуваченого в інкримінованому злочині суд надані потерпілим ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 неконкретні покази, не дивлячись на їх безпосереднє перебування на місці події під час заподіяння поранення, в тому числі в частині відсутності конфліктів між ними під час описаних подій, оскільки не виключена певна зацікавленість цих осіб в виправданні дій обвинуваченого з огляду на товариські стосунки між ними, попереднє неодноразове спільне вживання алкоголю в такому ж складі осіб, а також приймаючи до уваги той факт, що всі ці особи, в тому числі обвинувачений, під час згаданих подій перебували в стані сп`яніння, що підтверджено суду наданими висновками відповідних оглядів т. 1 а.с. 201, т. 2 а.с. 66-76 (стан сп`яніння потерпілого підтверджений висновком судово-медичної експертизи т. 2 а.с. 59).

Вважаючи доведеним обвинувачення ОСОБА_8 , суд враховує і висновок судово-психіатричної експертизи № 215, згідно якого обвинувачений є осудною особою, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, в момент вчинення діяння перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, не перебував в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та діяльність як на момент вчинення діяння, так і після нього (т. 2 а.с. 61).

Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_8 цього кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки він, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, своїми умисними протиправними діями, шляхом нанесення удару ножем, умисно та протиправно намагався заподіяти смерть потерпілого ОСОБА_6 , тобто вчинив закінчений замах на вбивство, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Пом`якшуючою покарання обставиною ОСОБА_8 на думку суду є часткове визнання провини, а також похилий вік обвинуваченого.
Обтяжуючою покарання обставиною ОСОБА_8 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою (має не погашену судимість за вчинення умисного вбивства), не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Враховуючи викладене та негативні дані щодо особи обвинуваченого, його похилий вік та стан здоров`я, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, пов`язаного з замахом на життя людини, думку потерпілого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також вчинення злочину судимою особою, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі.
Заявлений прокурором цивільний позов, визнаний обвинуваченим та підтверджений відповідною довідкою, підлягає задоволенню.

Питання по речовим доказам вирішується згідно вимог діючого законодавства.
Процесуальні витрати, підтверджені прокурором та пов`язані з проведенням експертного дослідження, підлягають стягненню з обвинуваченого.
До вступу вироку в законну силу, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його негативну репутацію та наявність ризику ухилення, застосований до обвинуваченого запобіжний захід належить залишити без змін.
На підставі ст. 68, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ст. 1206 ЦК України, керуючись ст.ст. 124, 129, 368, 370, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Строк відбування покарання обраховувати з 05 квітня 2019 року.
Цивільний позов прокурора задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі Фінансового управління Тростянецької міської ради на відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 кошти в сумі 34591,47 гривні.

Речові докази:

-сорочку сірого кольору, брюки чорного кольору з паском, туфлі чорного кольору повернути ОСОБА_8 , а паспорт залишити в його користуванні;

-светр та футболку з пошкодженнями, підштаники, пару шкарпеток, гумові капці повернути ОСОБА_6 ;

-історію хвороби ОСОБА_6 повернути КНП «Тростянецька міська лікарня» ТМР;

-ніж, дві склянки, зразок речовини бурого кольору, одну скляну та дві пластикових пляшки, змив та контрольний змиви речовини - знищити.

Стягнути з ОСОБА_8 користь держави процесуальні витрати в сумі 2512,16 гривні.

Накладений ухвалою слідчого судді від 08 квітня 2019 року арешт на майно скасувати.

Застосований до засудженого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін, але не більше чим до 28 березня 2020 року.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді