Справа № 314/4814/19
Провадження № 1-кп/336/764/2019
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі колегії суддів - головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні корисливих особливо тяжких злочинів проти власності, безпеки руху та експлуатації транспорту, скоєне ними за попередньою змовою та з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, останні зникли з місця скоєних ними злочинів, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень і невідворотного покарання, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з урахуванням встановлених обставин, можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не одружені, дітей не мають та не мають стійких соціальних зв`язків, не працюють, законних джерел до існування не мають, що вказує на те, що останні можуть у будь-який момент залишити територію Запорізької області та переховатись від суду, чим перешкоджатимуть судовому розгляду кримінального провадження.
Обвинувачені та їх захисники заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, просили змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на не пов`язаний з триманням під вартою, зазначаючи, що це забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених, крім того зазначили, що їх вина є недоведеною, вони злочину не вчиняли.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні відніс розгляд питання на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду з огляду на наступне.
Обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у у виді тримання під вартою, строк дії якого ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2019 р. продовжено до 24-00 години 26 грудня 2019 року включно. Обвинувачені утримуються у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повтотрно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Враховуючи, що строк запробіжного заходу спливпапє 26.12.2019 р., а судове провадження до цього строку не буде завершене, наступне судове засідання заплановане на узгоджену зі строною захисту дату - 22.01.2020 р., суд на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України повторно розглядає питання доцільності продавження тримання під вартою обвинувачених.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
При застосуванні запобіжного заходу має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.
При вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни під час судового розгляду, на переконання суду, оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана судом через те, що обвинуваченим висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість осіб поза розумним сумнівом. Отже, під час судового рощзогляду до його завершення оцінка доведеності як винуватості осіб, так і обґрунтованості підозри є передчасною.
Таким чином, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинувачених, наявність у них родини та утриманців, їх репутацію тощо.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
На користь реального існування вказаних ризиків слід віднести ті обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом, зокрема, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, не одружені, офіційно не працевлаштовані, законних джерел для існування не мають, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не мають, зникли з місця скоєння ними злочинів, в подальшому були затриманні в порядку ст. 208 КПК України.
ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, однак в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що також свідчить про високу ступінь ймовірністі позапроцесуальних дії ОСОБА_9 .
ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в останнє засуджений вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі і звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки, в період якого обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, що свідчить про наявність ризику неправомірної поведінки.
Доводи захисту про стан його здоров`я та стан здоров`я його батька, який потребує лікування та стороннього догляду, не є, на погляд суду, обставиною, що виключає застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки даних, що ОСОБА_8 не може за станом здоров`я утримуватися в слідчому ізоляторі, не встановлено, як і не доведено ту обставину, що ОСОБА_8 , який не надав даних про джерело своїх доходів, може надавати допомогу хворому батькові і доглядати за ним.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Як неодноразово підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
На переконання суду, наявні достатні підстави вважати, що, знаходячись на волі, усвідомлюючи суворість можливого покарання, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть переховуватися від суду, та вчинити інші кримінальні правопорушення, в тому числі і щодо потерпілого ОСОБА_10 , що є ризиками, передбаченими п. п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Такий висновок суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема висловлену в рішенні в справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993, у відповідності до якої врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє "прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства".
Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст.184 КПК України, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, є всі підстави вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись на свободі, матимуть реальну можливість незаконного впливу на свідків та потерпілого ОСОБА_10 .
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також приймаючи до уваги той факт, що ризики які були підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу не зменшились, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
Отже, задовольняючи клопотання прокурора, суд, виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, із ступеня тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, а також приймаючи до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час не відпали.
Оскільки обставини по справі з часу обрання, і в подальшому продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України не зменшились, то це унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі, домашнього арешту, про застосування якого просить сторона захисту.
Таким чином, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, внаслідок чого, вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб, починаючи з часу закінчення строку дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 24-00 годин 26.12.2019 року.
Керуючись статтями 31, 177, 197, 314-316, 334, 392 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 00-00 години 27 грудня 2019 року до 24-00 години 24 лютого 2020 року включно.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 00-00 години 27 грудня 2019 року до 24-00 години 24 лютого 2020 року включно.
В задоволенні клопотань захисників про застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, відмовити.
Строк дії ухвали до 24-00 години 24 лютого 2020 року включно.
Копію ухвали суду надіслати Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», вручити обвинуваченим, захисникам обвинувачених та прокурору.
Апеляційна скарга подається на ухвалу суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуюча суддя: ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3