Справа № 621/554/20
Пр. № 1-кп/621/148/20
ВИРОК
Іменем України
22 квітня 2020 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000163 від 18.02.2020 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Левківка Зміївського району Харківської області, зареєстрований та періодично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, освіта неповна середня, не працює, раніше судимий:

1) 05.04.2016 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 ст.185, ст.70 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

2) 19.09.2017 вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ст.391 КК України, до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців; 19.03.2019 звільнений із Жетомирської ВК №8 по відбуттю строку покарання;

3) 24.01.2020 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням 1 рік (станом на 22.04.2020 вирок не набрав законної сили),

обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2020 року у ОСОБА_4 , який має не зняті та непогашені судимості за умисні злочини (проти власності та проти правосуддя), виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_6 . З метою реалізації такого злочинного умислу ОСОБА_4 10.02.2020 близько 19 години прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , де, переконавшись, що його злочинні дії ніким помічені не будуть, шляхом відкриття хвіртки, проник на територію домоволодіння, де діючи повторно, протиправно, таємно, з корисливих мотивів та з метою наживи, викрав велосипед марки «Україна», бувший у використанні, який знаходився поблизу господарської будівлі та належить ОСОБА_6 , вартістю 1112 гривень.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні крадіжки таємного викрадення чужого майна, поєднаної з проникненням у сховище, вчинене повторно, визнав повністю, обставини скоєння кримінального правопорушення навів аналогічні викладеним в установочній частині вироку та в обвинувальному акті, та зазначив, що дійсно 10.02.2020 ввечері вчинив крадіжку вказаного вище велосипеду марки «Україна» шляхом проникнення на огороджену територію домоволодіння потерпілої через хвіртку; вкрадений велосипед обвинувачений того ж дня продав знайомому за 300 грн. Обвинувачений зазначив, що розкаюється, висновки для себе зробив, просив суворо не карати.

Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи та обставини скоєння кримінального правопорушення не оспорює.

Потерпіла надала суду заяву, в якій просить провести судове засідання з розгляду справи без її участі, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого вона не має, завдана шкода їй відшкодована. Враховуючи положення ст.325 КПК України та думку прокурора, обвинуваченого й захисника, неявка потерпілої не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд зазначає, що показання обвинуваченого, надані в судовому засіданні, є послідовними та логічними, а тому не викликають у суду сумніву в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, переконавшись, що учасники судового провадження вірно розуміють зміст обставин провадження, сумніви в добровільності їх позицій відсутні, роз`яснивши учасникам, що вони будуть позбавлені права оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу, проти чого учасники судового провадження прокурор, обвинувачений та захисник не заперечували.

З огляду на викладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням до сховища, вчиненого повторно. Такі дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України.

Суд відмічає, що ОСОБА_4 вчинив вказаний злочини за ознакою повторності, оскільки раніше був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05.04.2016, така судимість не занята та не погашена. Кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України охоплює і таку ознаку, як повторність, яка є кваліфікуючою ознакою за ч. 2 ст. 185 КК України, проте ознака «проникнення до сховище» є більш вагомою для кваліфікації дій обвинуваченого.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, в тому числі враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає рецидив злочину, оскільки обвинувачений, маючи судимість за умисний злочин за ст.391 КК України, вчинив новий умисний злочин за ч.3 ст.185 КК України.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 є особою раніше неодноразово судимою, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, за висновком судово-психіатричного експерта №150 обвинувачений на теперішній час страждає на хронічні психічні захворювання у форі соціального розладу особистості, може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період часу, якому відповідає правопорушення, обвинувачений перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дій та керувати ними. За місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не одружений, дітей не має.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості злочину, який є тяжким злочином, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.

Суд відмічає, що підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 чи ст.69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, а також беручи до уваги той факт, що обвинувачений є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів проти власності, проте на шлях виправлення не встав, обравши для себе поведінку, пов`язану із продовженням вчинення злочинної діяльності.

Також суд зауважує, що оскільки на день ухвалення вироку в даному кримінальному провадженні вирок Зміївського районного суду Харківської області від 24.01.2020 не набрав законної сили, то суд позбавлений можливості визначити остаточне покарання відповідно до приписів ч.4 ст.70 чи ч.1 ст.71 КК України.

Отже, суд не погоджується з позицією сторони обвинувачення, висловленою під час судових дебатів, щодо застосування ч.4 ст.70 КК України, оскільки новий злочин скоєно після постановлення вироку від 24.01.2020, але до набрання таким вироком законної сили, який не набрав законної сили й на день постановлення даного вироку.

Аналогічний висновок зазначено у Постанові Верховного Суду від 28.06.2019 у справі №461/604/18.

Проте наявність відносно ОСОБА_4 іншого вироку, що не набрав законної сили, не є перешкодою для винесення вироку по справі, що розглядається, враховуючи вимоги п.11 ч.1 ст.537 КПК України, якою передбачена можливість суду під час виконання вироків вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

До набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді на велосипед, на підставі ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

До набрання вироком законної сили продовжити стосовно ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 27.02.2020.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи від 22.02.2020 в розмірі 300 гривень (триста гривень), перерахувавши їх на користь держави.

Арешт майна - велосипеда «Україна», який накладено ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 24.02.2020 по справі №621/482/20, скасувати після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000163 від 18.02.2020 - велосипед «Україна», переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити їй же.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1