Провадження № 1-кп/537/66/2020
Справа № 534/2017/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження №0001005 від 25.10.2019 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Комсомольськ (Горішні Плавні), Полтавської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:
28.03.2014 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу;
20.11.2015 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 60 годин громадських робіт;
16.05.2016 Апеляційним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ст. 69. ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт;
15.02.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 160 годин громадських робіт;
18.04.2018 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 185, ст. 76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Комсомольськ (Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
14.06.2006 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2
ст. 296, ст. 69. ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
14.06.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 1 рік позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України приєднано 3 роки 10 місяців за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 01.12.2006 року. Остаточно засуджений до 4-х років 10-ти місяців позбавлення волі;
09.07.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 3 роки позбавлення волі за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.06.2007 року. Остаточно засуджений до 5-ти років позбавлення волі;
25.10.2007 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 2 роки позбавлення волі за вироком Комсомольського міського суду від 09.07.2007 року. Остаточно засуджений до 6-ти років позбавлення волі;
20.05.2013 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.;
10.07.2014 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185. ч. З ст. 185. ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;
18.12.2014 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 183. ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185. ч. 2 ст. 15. ч. 3 ст. 185. ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 роки 6 місяців позбавлення волі, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2015 року засуджений за ч. 2 ст. 15,ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3-ст. 185. ч. 1 ст. 10 до 3-х років позбавлення волі;
10.02.2017 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15.4. 3 ст. 185. ч. 1 ст. 309. 395, ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На обґрунтування заявленого клопотання прокурор вказав, що обвинуваченому слід продовжити винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою для запобігання спробам останнього переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, знищити, переховувати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілу, свідків та іншу обвинувачену у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора відносно продовження міри запобіжного заходу його підзахисного у виді тримання під вартою вказуючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК України та обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Прожав також врахувати, що обвинувачений має на утриманні дітей.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримавши думку свого захисника, а також прохав суд врахувати що він має на утриманні дітей.
Обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник адвокат ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв клопотань не подали.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно даних реєстру матеріалів досудового розслідування, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 28.10.2019 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.12.2019 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.12.2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 21.12.2019 року до 18.02.2020 року до 24 години та встановлено заставу в сумі 84 080,00 грн.
В подальшому ухвалами суду від 21.02.2020 року та 24.03.2020 року продовжувався строк дії запобіжного заходу від у вигляді тримання під вартою, щоразу на 60 днів з встановленням застави в сумі 84 080,00 грн., строк дії даного запобіжного заходу закінчується 22.05.2020 року.
Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про відсутність вказаних ризиків, суд вважає необхідним зазначити, наступне. Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу, обвинувачену, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
Суд враховує, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за яке передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, при цьому останній був раніше неодноразово засуджений за злочини проти власності в тому числі і аналогічні злочини, що вказує на ризик продовження ним злочинної діяльності, та ймовірність переховування від слідства та суду з метою уникнення покарання.
Щодо незаконного впливу на свідків, потерпілу та іншої обвинуваченої, для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаного злочину, які своїми показами викривають злочину діяльність обвинуваченого, тому останній з метою уникнення покарання, може вчиняти дії з метою зміни показань свідків, а також вчиняти тиск на потерпілу чи обвинувачену ОСОБА_6 з метою зміни їх показань.
Медичних висновків, що містять докази, які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах установи виконання покарань суду не надано.
Доказів які б вказали на зміну вказаних прокурором ризиків стороною захисту до суд не надано.
З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілу, свідків, іншу обвинувачену по даній справі ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В ухвалі слідчого судді, зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
При цьому, згідно з положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Беручи до уваги характер кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що визначений розмір застави є достатнім та не надмірним, а тому слід залишити визначений розмір застави, а саме 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 84 080 грн. 00 коп..
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 331, 371, 372 КПК України, суд,

постановив:

Продовжити обвинуваченуму ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - а саме: з 14 травня 2020 року до 12 липня 2020 року до 24 години.

Встановити ОСОБА_4 заставу в сумі 84 080 грн. 00 коп., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області (розрахунковий рахунок: 5950 в ДКСУ м. Київ, код ЗКПО 26304855, МФО 821072, отримувач ТУ ДСА в Полтавській області, призначення платежу запобіжний захід) до спливу терміну тримання під вартою.
При внесенні визначеної суми, ОСОБА_4 з-під варти звільнити.
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатися за межі міста Горішні Плавні Полтавської області без дозволу суду;
- повідомляти суд, про зміну місця свого проживання або перебування.
Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду державного бюджету України.
Роз`яснити заставодавцю, що обвинувачений ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене законом покарання до 6 років позбавлення волі, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.
Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечити належну поведінку обвинуваченого; забезпечити явку, належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомлення суд про причини неявки обвинуваченого.
Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду.
Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та проголошено 15.05.2020 року о 10.00 год.