ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1601/20 Справа № 190/139/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою
В с т а н о в и л а:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року продовженообвинуваченому за ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі на строк по 25.05.2020 р. Строк тримання під вартою рахується з моменту фактичного затримання, тобто з 07.12.2019 р. Строк дії ухвали по 25.05.2020 року. В задоволені клопотань захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , щодо зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під варти на інший не пов`язаний з триманням під вартою відмовлено. В задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни останньому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, при цьому вважав доведеним існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, та які на теперішній час залишаються актуальними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадженняобвинувачення ОСОБА_7 у вчинені злочину віднесеного до категорії тяжкого, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі строком від 5 до 8 років, відсутність міцних соціальних зв`язків про що свідчить проживання обвинуваченим протягом деякого часу одноособово так як мати обвинуваченого та його брат знаходились за кордоном, щодо репутації обвинуваченого свідчить поведінка останнього в день завдання потерпілому тілесних ушкоджень, а саме вживання спиртних напоїв в період з 22г. - 06.12.2019р. до 03г. - 07.12.2019р., зміна одного кафе на інше з метою продовження вживання спиртних напоїв, про що свідчать свідчення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачення у вчиненні злочину відносно неповнолітнього потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та зумовлює наявність суспільного інтересу до вчиненого кримінального правопорушення, та як наслідок можливість тиску на потерпілого та свідків обвинуваченим які з обвинуваченим є знайомими, що кореспондується з рішеннями ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року та «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001р., що таким чином спростовують доводи захисту та обвинуваченого, щодо зміни міри запобіжного заходу.

Суд вважав, що застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт - недостатнє для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2020 року про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі. У разі відмови, просить обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід, змінити на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала районного суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд застосував підміну понять, зазначивши, що «з вищевикладеного слідує, що суд на даному етапі провадження визначає лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною». Вбачається що суд, приймаючи рішення, виходив з припущень, а не фактів, щодо можливості причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 121 КК України.
Звертає увагу на те, що вказані судом посилання були зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, а стороною захисту в своїх клопотаннях було зазначено, що жоден із зазначених в клопотанні прокурора доказ не встановлює наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_7 та при цьому були наведені обґрунтування такої думки. Суд також не зазначив, що в попередніх засіданнях було допитано таких свідків, як ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак їх свідчення аж ніяк не доводять наявності обґрунтованої підозри, а навпаки.
Вказує на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , з моменту його затримання дійсно сплив певний проміжок часу (проведено та закінчено досудове розслідування, мали місце підготовче засідання та інші судові засідання) та має місце відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, однак суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, чітко не зазначив у судовому рішенні наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а обмежився переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, що є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Також зазначає, що в ухвалі суду стосовно наявності ризиків лише зазначено посилання на клопотання прокурора про те, що останнім зазначено їх наявність, тоді як жодний ризик у клопотанні про продовження строків тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений, так само, як і жодний з них в ухвалі слідчого судді не був обґрунтований, виходячи з наступного.
Зазначає, що згідно ст. 177 КПК України відсутні будь які дані, які би вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин та може переховуватися від суду шляхом виїзду за межі України разом з матір`ю, яка перебуває на заробітках за кордоном. Це є повною нісенітницею та фальсифікацією з боку прокурора ОСОБА_14 , який посилався у своєму клопотанні та в подальшому суд це сприйняв до уваги. По перше мати ОСОБА_7 а саме ОСОБА_15 не перебуває за кордоном. Також в теперішній час в Україні у зв`язку з розповсюдженням захворювання «Короновірус» введені карантинні та обмежувальні заходи, закриті кордони між країнами. Прокурор і раніше вказував у аналогічних клопотаннях про обрання та продовження запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , що мати ОСОБА_7 - ОСОБА_16 знаходиться на заробітках за кордоном куди може виїхати її син ОСОБА_7 .
Також пояснює, що мати ОСОБА_7 , а саме ОСОБА_16 не знаходиться на заробітках за кордоном і це є не що інше, як вигадка прокурора. Як в ході досудового слідства так і під час судового розгляду не встановлено будь-яких даних, які би вказували на те, що ОСОБА_7 має намір перераховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Цей вказаний ризик також нічим не підтверджується. Навпаки ОСОБА_7 та сторона захисту, хоче розібратися в даній ситуації в ході об`єктивного судового розгляду, так як ОСОБА_7 вважає що він не скоював вказаний злочин, оскільки є всі дані у тому числі вже досліджені в ході судового розгляду, які вказують, що тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_17 отримав в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_18 , на що також вказали свідки в ході судового розгляду.
Відсутній і той ризик на який вказав прокурор ОСОБА_14 , що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може незаконними засобами впливати на свідків, потерпілого експертів та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, за фактом 07.12.2019р. до ЄРДР внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування за № 0000953 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

07.12.2019р. ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.

09.12.2019р. ухвалою слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 обрана міра запобіжного заходу тримання під вартою строком по 04.02.2020р.

31.01.2020р. ухвалою слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою строком по 07.02.2020р.

06.02.2020р. ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 обрана міра запобіжного заходу тримання під вартою строком по 04.04.2020р.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 27 березня 2020 року, було подано письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність заявлених прокурором ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання вказаних ризиків, з урахуванням стадії судового розгляду та оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, з огляду на вищевикладені обставини підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, заявлені ризики є реальними, продовжують існувати і для їх запобігання судом обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4