Справа № 348/2319/19
Провадження № 11-кп/4808/514/19
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , -

за участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку із тим, що його співмешканка перебуває на 7 місяці вагітності, а тому вона потребує моральну та матеріальну підтримку, а також потребує догляд їх перша спільна дитина. Звертає увагу суду на те, що потерпілий не має до нього претензій. Посилається на незаконне його затримання в приміщенні лікарні;

- захисник ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, виходячи з надання можливості обвинуваченому заробляти кошти на утримання сім`ї. Посилається на те, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу не було попередньо вручено ані обвинуваченому ОСОБА_7 , ані захиснику, та містить формальні посилання щодо наявності ризиків. Вказує на те, що ОСОБА_7 було затримано в приміщенні Надвірнянської ЦРЛ в ході медичного огляду щодо наявності тілесних ушкоджень, яке не було завершено. Стверджує, що суддя ОСОБА_1 приймала участь як слідчий суддя, а тому не може права приймати участь у розгляді справи по суті. Вказує на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме перебування у цивільному шлюбі, наявність дитини та постійного місця проживання. Посилається на безпідставну відмову суду у витребуванні та долучені до справи протоколу затримання ОСОБА_7 по справі щодо незаконного заволодіння мопедом за вироком Надвірнянського райсуду Івано-Франківської області від 06.06.2018 року за його засудження за ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 . Суд дійшов висновку, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_7 , його судимостей, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу. Суд дійшов висновку, що на даний час стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційних скарг, просили обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний з тримання під вартою;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, ухвалу суду просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, з`ясувавши обставини справи, обговоривши доводи й мотиви апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг належить відмовити, ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін, з таких підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвала суду першої інстанції оскаржується як обвинуваченим так й його захисником.

Скарга обвинуваченого надійшла до суду в межах строків на апеляційне оскарження (а.п. 37).

11.12.2019 року наді йшла апеляційна скарга, яка підписана як обвинуваченим ОСОБА_7 , так й захисником ОСОБА_8 (а.п. 44-45).

Враховуючи наведене вище, вважаю, вказану апеляційну скаргу, яка підписана як обвинуваченим, так й захисником, такою, що подана в межах строку на апеляційне оскарження, виходячи зі своєчасної подачі скарги обвинуваченого.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у умисному заподіянню працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненому групою осіб, тобто за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України.

Як вбачається із матеріалів справи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду.

При вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення повного та об`єктивного судового розгляду даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Так, в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційні доводи сторони захисту про формальне посилання прокурора на наявність ризиків, визначених ч. 1 ст.177 КПК України, а також твердження про те, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання, прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 саме у зв`язку із наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

В той час як стороною захисту не наведено будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та залишення ухвали суду першої інстанції без змін, колегія суддів враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразова судимий, обвинувачується у вчиненні групою осіб злочину проти авторитету органів державної влади, що, в свою чергу, підтверджує наявність заявлених прокурором ризиків щодо можливості останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені вище ризики, які не зменшилися і не зникли, об`єктивно вказують на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Щодо наявності ризику можливості ОСОБА_7 незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадження, колегія суддів звертає увагу на те, що допит потерпілої, свідків, у рамках розгляду по суті кримінального провадження не проведений, а обвинувачений обізнаний з приводу їх показань, що також свідчить про існування ризику перешкоди з боку обвинуваченого у встановленні істини по справи.

Діючим законодавством, зокрема ст.ст. 23, 95 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 цього кодексу. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Суд першої інстанції продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_7 з урахуванням тих доводів, що були наведені у клопотанні прокурора в обґрунтування ризиків, які існували як на момент затримання останнього, та які не зменшились та існують на даний час.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що прокурором не подавалось клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і таке клопотання, в порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, не було вручено обвинуваченому та його захиснику, то вони є необґрунтованими, оскільки клопотання прокурора було предметом розгляду, захисником не подавалось жодного клопотання про надання йому часу на підготовку до захисту, зміст клопотання було відомо захиснику, оскільки він висловлював свою думку до нього під час судового засідання, а тому, колегія суддів не встановила факту порушення права на захист.

В ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_1 пояснив, що стороні захисту було відомо про предмет розгляду в суді першої інстанції, а саме про те, що розглядається клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Доводи сторони захисти про те, що суддя ОСОБА_1 приймала участь як слідчий суддя, а тому не може права приймати участь у розгляді справи по суті, не є слушним, оскільки в матеріалах провадження дійсно міститься ухвала слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 від 27.08.2019 року, зі змісту якої вбачається, що вона винесена не в межах досудового розслідування по кримінальній справі щодо ОСОБА_7 , а в наслідок розгляду його скарги на невнесення прокурором відомостей до ЄРДР про вчинення іншою особою кримінального провадження, а тому, на думку колегії суддів, таку участю судді ОСОБА_1 не можливо розцінити як участь слідчого судді під час розгляду вказаного кримінального провадження (а.п. 22-23).

Посилання апелянтів на те, що обвинуваченого ОСОБА_7 було затримано в приміщенні Надвірнянської ЦРЛ в ході медичного огляду щодо наявності тілесних ушкоджень, яке не було завершено, місце затримання особи не має жодного значення в межах розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Твердження апелянта про безпідставну відмову у витребуванні та долучені до справи протоколу затримання ОСОБА_7 по справі щодо незаконного заволодіння мопедом за вироком Надвірнянського райсуду Івано-Франківської області від 06.06.2018 року за його засудження за ч. 2 ст. 289 КК України, як підставу для скасування рішення не є слушним, оскільки даний документ не має жодного значення в межах кримінального провадження №0000645 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України за обвинуваченням ОСОБА_7 .

На підтвердження доводів апелянтів в частині перебування ОСОБА_7 у цивільному шлюбі з співмешканкою ОСОБА_10 , яка на теперішній час знаходиться на 7 місяців вагітності, а також наявності у них спільної дитини, стороною захисту надано довідку про вагітність ОСОБА_10 , та свідоцтво про народження дитини ОСОБА_11 , з якої не вбачається, що батьком дитини є ОСОБА_7 .

Виходячи з наведено вище, посилання обвинуваченого на те, що його співмешканка потребує моральної та матеріальної підтримки внаслідок вагітності, а також потребує догляду їх спільна дитина, самі по собі не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого та відповідно такий факт, у сукупності з іншими даними по справі, не може бути підставою для скасування судового рішення.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5