Ухвала
3 червня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-2601ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року щодо нього,

в с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК України.

За змістом ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. В частині 2 зазначеної статті визначено перелік підстав за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 414 КПКУкраїни встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений ОСОБА_4 не погоджується з вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року.

Проте засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, поставивши питання про скасування судового рішення, не навів відповідних обґрунтувань для цього з огляду на положення статей 84, 94, 284, 370, 374, 404, 412-413, 419, 440 КПК України в їх взаємозв`язку, тобто не послався на допущення судом таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскарженого судового рішення на підставах, передбачених ст. 438 КПК України.

Крім того, висловлюючи свою незгоду з вироком суду першої інстанції, засуджений не наводить ніяких доводів щодо ухвали апеляційного суду, якою зазначений вирок залишено без змін, чим допускає суперечності.
Також, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено у ст. 436 КПК України. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак, касаційна скарга засудженого не містить чітких вимог, тобто складена без урахування положень ст. 436 КПК України, що регулює повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Також на порушення ч.3 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі не зазначено про бажання засудженого ОСОБА_4 брати участь у касаційному розгляді.
Всупереч вимогам ч. 5 ст. 427 КПК України ОСОБА_4 не додав до касаційної скарги належним чином завірених копій судових рішень, які він оскаржує, тому суд позбавлений можливості перевірити доводи його касаційної скарги.

Наявність вказаних недоліків та відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК України, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Керуючись ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків скарги протягом 15 днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3