Справа № 477/1/20
Провадження № 1-кп/477/10/20
УХВАЛА

25 лютого 2020 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000583, по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, оскільки розглянути кримінальне провадження до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу неможливо.

В обґрунтування цього клопотання прокурором зазначено, що обвинуваченому під час підготовчого судового засідання був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 09 березня 2020 року.

Підставою для обрання такого запобіжного заходу стала обґрунтована підозра щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину та наявність ризику переховування від суду, оскільки обвинувачений оголошувався у державний та міждержавний розшук, тривалий час його місцезнаходження було невідоме. Наразі обвинувачений ніде на працює, постійне місцепроживання у нього відсутнє. Наведені обставини, а також характер і спосіб вчинення злочину у своїй сукупності дають можливість припускати, що обвинувачений ОСОБА_8 може і в подальшому продовжувати переховуватись від суду. За таких обставин вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вищезазначеному ризику.

Захисник та обвинувачений заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, аби останній міг працевлаштуватись для того щоб мати можливість відшкодувати завдані потерпілим збитки та утримувати свою неповнолітню дитину.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 та потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_10 підтримали подане прокурором клопотання та заперечували щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт. Представник звернула увагу, що протягом тривалого часу обвинувачений, будучи працевлаштованим у Російській Федерації, не здійснив навіть спроби відшкодувати потерпілим завдані збитки і навіть до цього часу не вибачився перед ними. Також зазначила, що обвинувачений був затриманий не відразу після повернення до України, проте жодних спроб щодо працевлаштування не вчиняв. Вказувала на відсутність доказів перебування на утриманні обвинуваченого доньки.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо цього клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3,9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23.12.2019 року обвинуваченому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час проведення підготовчого судового засідання також був обраний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 09 березня 2020 року.

Наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, об`єктивно закінчити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку обраного запобіжного заходу неможливо. В зв`язку з чим, відповідно до вимог статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як убачається з дослідженого існує обґрунтована підозра обвинуваченого у вчиненні ним тяжкого злочину, що спричинив смерть ОСОБА_11 та потерпілій ОСОБА_4 заподіяні середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, за який законом передбачене покарання від 3 до 8 років позбавлення волі.

Щодо вчинення цього злочину існує обґрунтована підозра, яка була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому під час досудового розслідування.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Однак з цих же матеріалів вбачається наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування обвинуваченого від суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не працює, постійного місця проживання не має, під час проведення досудового розслідування з місця постійного проживання зник, у зв`язку з чим був оголошений у державний та міждержавний розшук, тривалий час його місце знаходження було не встановлене. Як пояснив обвинувачений він в цей час проживав на території Російської Федерації. З його пояснень вбачається, що йому було відомо про подію злочину і що за цим фактом проводиться розслідування, також від дружини стало відомо, що у цій справі йому оголошено підозру, яка згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування датована 24.07.2014 року. Разом з тим в Україну він повернувся лише у 2019 році, що свідчить про умисне ухилення від органів досудового розслідування та суду.

Вказане дає можливість дійти обґрунтованого висновку щодо можливого ухилення обвинуваченого від явки до суду та переховування від суду.

Враховуюче викладене, суд вважає, що клопотання прокурора щодо запобіжного заходу обвинуваченому підлягає задоволенню, так як більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеному ризику.

Щодо думки захисту про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, то вказаний запобіжний захід не може бути йому обраний з зазначених вище підстав, суд, зважаючи на поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування, вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти існуючому ризику та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 176-178, 331 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали по 24 квітня 2020 року включно.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала в частині обраного запобіжного заходу може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення, а обвинуваченим з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1