Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000585 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Стрий Львівської області, жителька АДРЕСА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , громадянка України, українка, з повною вищою освітою, заміжня, на утриманні має двоє малолітніх дітей, приватний підприємець, раніше не судима,
засуджена:
- за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, а саме: повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Вироком суду ОСОБА_9 визнана винною і засуджена за те, що вона 23 травня 2019 року о 13 год 09 хв, в с. Чаруків Луцького району, керуючи автомобілем марки "LEXUS ES 300H", д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись ним у напрямку м. Луцька по автодорозі Н-17 сполученням "Львів-Радехів-Горохів-Луцьк", яка має по одній смузі руху у кожному напрямку зі швидкістю 81,9 км/год, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявила безпечність та неуважність, не правильно оцінила дорожню обстановку, перевищили дозволену у населеному пункті швидкість руху, при виявленні на проїзній частині велосипедиста ОСОБА_11 , який керуючи велосипедом та рухаючись по правому узбіччю у попутному напрямку здійснював перетин автошляху справа наліво відносно руху автомобіля, не вжила заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: зламу кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку із крововиливами під оболонки (субдурального та субарахноїдального характеру); крововиливів на внутрішні поверхні м`яких тканин голови, зламу ребра зліва із пошкодженням парієтальної плеври, крововиливів під парієтальну плевру в міжреберні м`язи та прикореневі ділянки обох легень, крововиливів в середостіння та в корені брижі, закритого зламу правої плечевої кістки, відкритого багатоуламкового зламу обох кісток лівої гомілки; численних саден тіла та рваної рани лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження утворились в швидкій послідовності одне за одним та стосовно живих осіб належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_11 є відкрита черепно-мозкова травма, що супроводжувалась зламом кісток склепіння та основи черепа із забоєм головного мозку та крововиливами під оболонки (субдурального та субарахноїдального характеру).
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_9 п.2.3 б), п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає вирок таким що підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі та встановити іспитовий строк. Вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Судом при обранні міри покарання обвинуваченій не в повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та тяжких наслідків у вигляді смерті людини. Зокрема, судом не дано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_9 у населеному пункті керувала автомобілем, перевищивши дозволену швидкість руху, і тим самим грубо порушила правила дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для інших учасників, що призвело до тяжких незворотних наслідків. Доводи, викладені судом у вироку про те, що керування транспортним засобом створить суттєві обмеження в отриманні доходу її сім`єю не можуть бути враховані як безумовна підстава для не призначення ОСОБА_9 додаткового покарання, оскільки суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченої.
У своєму запереченні захисник обвинуваченої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними, оскільки місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_9 повністю врахував вимоги ст. 65 КК України та постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». При призначенні покарання судом було враховано й думку потерпілої, яка в судовому засіданні підтвердила відсутність претензій будь-якого характеру до обвинуваченої внаслідок повного відшкодування збитків та прохання призначення останній не суворого - мінімального покарання, в тому числі, щодо звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання із випробуванням та не позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати вирок і ухвалити новий, пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника, а також потерпілої ОСОБА_7 , які кожен зокрема заперечили апеляційну скаргу прокурора та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.
Діям ОСОБА_9 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст.349 КПК України.
Згідно з вимогами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд, призначаючи покарання обвинуваченій, не врахував тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого, є безпідставним, оскільки спричинення смерті потерпілого внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, є однією з ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_9 .
А відповідно до положень ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, яка впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що обтяжує останнє.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про її особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заданого збитку.
А обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, судом при призначенні покарання правильно враховано й інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності, а саме, що даний злочин вчинено ОСОБА_9 з необережності, що його наслідком є смерть потерпілого, його поведінку до ДТП, зокрема, виїзд на дорогу з порушенням Правил дорожнього руху. Враховано, й інформацію про стан здоров`я обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходилась і за допомогою до них не зверталась, її виключно позитивну характеристику по місцю проживання, інформацію про те, що вона працевлаштована, наявність на її утриманні малолітньої дитини, перебування станом на час ухвалення вироку на сьомому місяці вагітності. Відомості про те, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше до адміністративної відповідальності, в тому числі, у сфері безпеки дорожнього руху взагалі не притягувалась, необхідність наявності права керування транспортними засобами, у зв`язку з її роботою, де потребуються постійні переїзди між містами, відвідування дитиною школи та позашкільних закладів, тривале перебування чоловіка закордоном на заробітках та неможливість здійснення ним таких перевезень її чи дитини, суттєві обмеження в отриманні доходу її сім`ю у випадку неможливості здійснення таких поїздок та відповідної підприємницької діяльності.
Враховано місцевим судом також і позицію самої потерпілої про відсутність претензій будь якого характеру до обвинуваченої, оскільки збитки їй в повній мірі відшкодовано та прохання призначення останній не суворого, мінімального покарання, в тому числі, щодо звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання із випробуванням та не позбавляючи її права керування транспортними засобами.
При цьому апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість враховується у сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів і не є надто м`яким.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, позитивних даних про її особу, обґрунтовано місцевий суд дійшов висновку і про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України та покладення на неї обов`язків в межах однорічного іспитового строку, що дозволить здійснювати контроль за її поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.
Наведені в апеляційній скарзі твердження прокурора про необхідність призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення про не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вказавши у своєму вироку такі підстави, як притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності вперше, непритягнення її до адміністративної відповідальності у сфері безпеки дорожнього руху, необхідності права керування транспортними засобами, у зв`язку з її роботою, де потребуються постійні переїзди між містами, відвідування дитиною школи та позашкільних закладів, тривале перебування чоловіка закордоном на заробітках та неможливість здійснення ним таких перевезень її чи дитини, суттєві обмеження в отриманні доходу для утримання дітей та сім`ї у випадку неможливості здійснення таких поїздок та ведення підприємницької діяльності.
Апеляційний суд також погоджується з такими вмотивованими висновками місцевого суду і не вбачає достатніх підстав для застосування до ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Призначене ОСОБА_9 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчиненню нею нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляції.
Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, в даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги прокурора, з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі наведеного і керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: