Справа №636/871/20
Провадження №1-кп/636/612/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000003 від 01.01.2020 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосеменівка Іванівського району Херсонської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До Чугуївського міського суду Харківської області з Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області надійшло кримінальне провадження за №0000003 від 01.01.2020 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року вказане кримінальне провадження прийняте до провадження головуючої судді ОСОБА_1 у складі колегії суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та призначене підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого звернулась до суду з клопотанням в якому просила суд повернути обвинувальний акт прокурору з тих підстав, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, крім того в акті відсутній такий елемент, як формулювання обвинувачення, замість цього акт повністю дублює повідомлення про підозру, що в свою чергу є неприпустимим. Формулювання обвинувачення повинно складатися з обстави, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце та спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, що впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Правова кваліфікація дій особи в акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. З наведеного вбачається, що обвинувачення повинно бути викладено чітко і конкретно. Також захисник зауважила, що обвинувальний акт затверджений прокурором але не скріплений печаткою, що є грубим порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. В обвинувальному акті прокурор посилається на висновки експертів з метою доведеності та встановлення певних обставин, а це в свою чергу є розкриттям сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду по суті і фактично ставить сторону захисту на цій стадії провадження у нерівне становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін.

Особливо захисник обвинуваченого звернула увагу суду на той факт, що особа обвинуваченого належним чином не встановлена. ОСОБА_6 не має паспорту, його особа слідчим та прокурором була встановлена лише на підставі копії свідоцтва про народження, що не містить його фото та посвідчення від 30.11.2010 року особи, яка має пільги, передбачені законодавством для дітей з багатодітної родини, строк дії якого закінчився 24.12.2018 року та яке містить фото дитини до 10 років. Слідчий під час досудового розслідування жодним чином не перевірив інформацію, зазначену в обвинувальному акті, яка стосується анкетних даних ОСОБА_6 .

Обвинувачений вказане клопотання захисника підтримав та підтвердив той факт, що в нього відсутній документ, який посвідчує його особу.

Прокурор проти клопотання захисника про повернення обвинувального акту заперечував, але підтвердив той факт, що особу обвинуваченого було встановлено на підставі зазначених захисником документів, а також копії облікової картки призовника на ім`я обвинуваченого, але чому копія зазначеної картки не містить дати її видачі, органу, що видав та підпису відповідної особи, в повноваження якої входить видача та засвідчення таких карток пояснити не зміг.

Потерпілий підтримав позицію прокурора та проти повернення акту заперечував.

Відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право зокрема прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 291 ч. 1 п.2 КПК України - обвинувальний акт має містити в тому числі і анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Зі змісту вказаної статті слідує, що обвинувальний акт це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного і юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення. В ньому розкриваються дійсні обставини кримінальної події, які встановлені при розслідуванні.

При цьому процесуальне значення обвинувального акту полягає в тому, що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб), якій висунуто обвинувачення (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Обвинувальний акт це процесуальний документ, який оголошується прокурором на початку судового розгляду і визначає його предмет (ч. 2 ст. 347 КПК України).

Суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
При складанні обвинувального акту щодо ОСОБА_6 не було дотримано вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в порушення вищезазначених норм закону, обвинувальний акт містить анкетні відомості обвинуваченого, які належним чином не встановлені та не перевірені. Посвідчення особи, що має право на пільги, передбачені законодавством для дітей з багатодітної родини, яке втратило чинність 24.12.2018 року та на якому міститься фото малолітньої дитини не може замінити документ, що посвідчує особу обвинуваченого і за цим документом встановити особу неможливо. Що стосується копії облікової картки призовника, виданої нібито на ім`я ОСОБА_6 , суд теж не приймає її до уваги, оскільки копія вказаної картки не містить дати та органу, що її склав, відсутній підпис особи, що має повноваження на її видачу та печатка. Доказів того, що під час досудового розслідування слідчий перевірив та уточнив анкетні відомості ОСОБА_6 прокурором суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України - судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, під час досудового розслідування особу обвинуваченого не встановлено і суд позбавлений можливості впевнитися в тому, що особа, якій інкримінується вчинення замаху на особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України є саме ОСОБА_6 , що в свою чергу перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

На підставі наведеного суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, для усунення виявлених порушень.

Що стосується інших посилань захисника обвинуваченого, які на її думку є підставами для повернення акту прокурору, суд з ними не погоджується оскільки доводи сторони захисту в цій частини зводяться по суті до незгоди з обвинуваченням і щодо встановлених фактичних обставин у справі та зібраних доказів.
Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.01.2020 року відносно обвинуваченого вже обирався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 02.03.2020 року. 28.02.2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 направлено для розгляду до Чугуївського міського суду Харківської області. Прокурор вказує на те, що обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 обумовлюється тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КІІК України, не зменшилися та продовжують існувати на даний час. Так, враховуючи, що наразі обвинувальний акт передано для розгляду до суду, ОСОБА_6 , розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, може вчинити дії, направлені на переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, ОСОБА_6 може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_6 вони відомі і які наразі не допитані у судовому засіданні. Прокурор вважає, що ОСОБА_6 перебуваючи під дією іншого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт зможе впливати на них, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. А відтак прокурор вважає, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків. З метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 доцільним є покладення на нього обов`язків, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; 2) не залишати межі України без дозволу прокурора, суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місці проживання та/або роботи.
Захисник та обвинувачений проти клопотання прокурора заперечували та просили відмовити в його задоволенні з тих підстав, що воно жодним чином не обґрунтовано та прокурором не доведено, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Додали, що жодного разу обвинувачений не порушив умови раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з`являвся на виклики слідчого та прокурора, а після того, як строк дії вказаного заходу сплив, теж не переховувався від прокурора та суду і добровільно з`являвся за викликами, крім того обвинувачений мешкає в багатодітній родині, має братів та сестер, батьків, позитивно характеризується, жодного разу раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Потерпілий просив суд задовольнити клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників процесу, щодо клопотання прокурора, суд приходить до наступного:

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Зі змісту ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зокрема спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті зазначено в частині 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог, передбачених в ст. 178 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 цього Кодексу, повинен оцінити в сукупності й всі обставини перелічені цією статтею.

Виходячи зі змісту ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Частина 2 цієї статті наголошує, що домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Дослідженим в судовому засіданні обвинувальним актом, реєстром матеріалів досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що 01.01.2020 року до ЄРДР внесені відомості за №0000003 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. 01.01.2020 року ОСОБА_6 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Ухвалою слідчого судді від 03.01.2020 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строк дії якого закінчився 02.03.2020 року. 27.02.2020 року прокурором Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , який того ж дня вручений обвинуваченому під розписку. 28.02.2020 року вказаний обвинувальний акт направлений прокурором до Чугуївського міського суду Харківської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу.

Із зазначених вище положень закону слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Розглядаючи питання доцільності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді його тримання під домашнім арештом, суд враховує, що таке рішення обмежує його права і свободи та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті) що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд вважає, що на момент розгляду питання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту існує обґрунтована підозра та ризик переховуватися від суду. На підтвердження зазначеного ризику свідчить вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується, характер та суспільна небезпека скоєного кримінального правопорушення; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, а саме те, що він неодружений, офіційно не працює, його репутацію, майновий стан та відсутність судимостей.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду судом зазначеного клопотання.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд повинен встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та п. 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачених п. 3 частини 1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, передбачено ст. 194 КПК України.

Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під цілодобовим домашнім арештом.

Свої доводи прокурор обгрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та може переховуватися від суду. Однак, сама по собі тяжкість вчиненого злочину, в якому обвинувачується особа, на переконання суду, не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, без урахування інших обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого. Вище зазначені доводи прокурора не спростовують висновків суду про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж того, який зазначений в клопотанні і який, в свою чергу є пропорційним тяжкості інкримінованого діяння та достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.

На думку суду, обвинувачений на даній стадії не є особою, яку потрібно ізолювати від суспільства для забезпечення виконання нею, покладених процесуальних обов`язків, враховуючи його особу та обставини, встановлені при розгляді клопотання. Прокурор у поданому клопотанні про існування обставин, що виключають застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_6 окрім цілодобового домашнього арешту, не довів а, в порушення вимог п.6 ч.1 ст.184 КПК України, обмежився лише загальними положеннями щодо порядку розгляду таких клопотань, та зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання встановленому ризику.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Таким чином, враховуючи вище приведене, суд вважає, що вданому випадку прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатності застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного в клопотанні, а відтак, керуючись ч. 4 ст. 194 КПК України, вважає застосувати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотання, а саме домашній арешт в певний період доби.

Керуючись ст. ст. 55, 177, 314-316, 331 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, з додатками повернути прокурору Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора ОСОБА_4 щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду в певний період доби, а саме з 22 годині вечора до 6 години ранку.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 :

1) прибувати до визначеної службової особи за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Визначити строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк два місяці, тобто по 04.05.2020 року включно.

Вказані вище обов`язки діють з дня застосування домашнього арешту та по 04.05.2020 року включно.

Ухвала про тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під домашнім арештом підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області за місцем проживання обвинуваченого, на якого покласти контроль за поведінкою ОСОБА_6 під час дії відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися до його житла, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом семі днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3