ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесеного в Єдиний реєстр досудовихрозслідувань за№0001256 від 21.05.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Покровка, Чугуївського району, Харківської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.186 КК України, суд

В с т а н о в и в :

20.05.2018 року приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_6 , який спав на лавочці, внаслідок чого у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, вважаючи що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, маючи корисливий мотив та прямий умисел на таємне викрадення майна потерпілого, ОСОБА_4 зупинився, щоб пропустити вперед своїх друзів та викрав з карманів верхнього одягу ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «SonyEricsson» модель «К800І» у корпусі чорного кольорута ТМ «FIy» модель «IQ238» у корпусі білого кольору, після чого зняв з ніг потерпілого та викрав кросівки «Restime» чорного кольору. У подальшому, у момент викрадення рюкзаку потерпілого «Wallaby» чорного кольору, який потерпілий використовував як подушку, потерпілий прокинувся та усвідомив вчинення викрадення його майна.
У цей момент, ОСОБА_4 усвідомив, що його дії помічені ОСОБА_6 , проте проігнорував це. Не дивлячись на те, що протиправні дії ОСОБА_7 були викриті потерпілим, який прокинувся та зробив зауваження останньому, а також його знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які усвідомлювали протиправність його дій та зробили йому усне зауваження, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел, який в процесі вчинення злочину переріс на умисел, направлений на відкрите протиправне заволодіння чужим майном, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи що його дії помічені сторонніми особами, але ігноруючи це, передбачаючи припинення майнової шкоди в певному розмірі власнику майна і бажаючи завдати таку шкоду, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, пішов з місця скоєння злочину з викраденим майном потерпілого на загальну суму, згідно висновку судово-товарознавчої Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса№12790від 31.05.2018 року- 280 гривень 00 копійок.
Але ОСОБА_4 не довів до кінця свій злочинний прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з причин, які не залежали від його волі, так як його злочинні дії були припинені потерпілим, який прокинувся та усвідомив, що став жертвою грабежу, та працівниками патрульної поліції екіпажу №0451, який у цей час виконуючи патрулювання території проїжджав повз потерпілого та яких останній негайно сповістив про вчинений відносно нього злочин.
Тим самим, ОСОБА_4 виконав всі заплановані ним дії, зробив усе що вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.
З урахуванням викладеного, дії ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, а саме:закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно 20.05. 2018 року забрав у потерпілого телефон на рюкзак і був затриманий працівниками поліції. Просив строго не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; а також їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 186 КК України а саме: закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке злочином середньої тяжкості, вищезазначені обставини, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наслідки злочину, а також те, що злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, майно повернуто потерпілому, вищенаведені дані про особу обвинуваченого. При цьому суд виходить з вимог ст. ст. 65,69-1 КК України.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неофіційно працює.

Судом також вивчена досудова доповідь які надійшла від Харківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області відповідно до висновку якої виправлення ОСОБА_4 можливо без позбавлення волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння злочину та особи обвинуваченого суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченого буде покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст. 186 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід при судовому розгляді не обирався.

Судові витрати за проведення судової експертизи № 12790 в сумі 715 грн. стягнути з обвинуваченого в доход держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.349, 368-371, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: мобільний телефон Флай білого кольору, телефон Соні Єріксон чорного кольору, кросівки чоловічі Restime чорного кольору, рюкзак чорній «Wallaby». - повернути у власність потерпілому ОСОБА_6 .

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2018 про арешт вилучених речей скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати в сумі 715 (сімсот п`ятдесят) грн. в доход держави.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільними, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 діб шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1