Справа № 620/325/17
Провадження по справі №1-кп/635/359/2019
У Х В А Л А

30 січня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6

захисника обвинувачених - ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

секретар судового засідання ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 28 лютого 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

В ході судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив продовжити строк домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_8 , який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 на два місяці, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду та незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, та покласти на обвинуваченого обов`язок, передбачений ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою. В обґрунтування клопотання посилався на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому, суворість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим. При вирішенні питання про продовження строку домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 просив врахувати характер та фактичні обставини інкримінованого останньому кримінального правопорушення, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Крім того, ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які не допитані в судовому засіданні, оскільки обвинувачений обізнаний про їх місце проживання.

Крім того, прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечував проти продовження строку тримання під вартою, його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував проти продовження відносно нього цілодобового домашнього арешту та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт у певний період доби.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , в якому просив застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні ОСОБА_8 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у нічний час доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, посилаючись на те, що забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків можливе шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби. В обґрунтування клопотання захисник, посилаючись на практику ЄСПЛ, зазначив, що судом повинні бути враховані об`єктивні обставини, що склалися задля забезпечення «пропорційності» обмежень свобод особи та уникнення покладень на обвинуваченого занадто «надмірних обов`язків, виконання яких унеможливить його нормальну життєдіяльність. Так, одним з ризиків, що став підставою для продовження цілодобового домашнього арешту зазначено можливість переховування від суду через тяжкість можливого покарання у випадку визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні. Разом з тим, ОСОБА_8 з 14 вересня 2018 року перебуває під домашнім арештом із застосуванням електронного засобу контролю, а з 15 лютого 2019 року без електронного засобу контролю, тобто більше ніж 6 місяців, постійно прибуває за викликами суду, жодного разу не порушив покладений на нього обов`язок без дозволу суду не покидати житло, а у разі необхідності звертався до суду з відповідною заявою про надання такого дозволу на тимчасове залишення місця відбування домашнього арешту. Зазначене свідчить про те, що обвинувачений зацікавлений в подальшій участі у вказаному кримінальному провадженні, всі його юридично значущі дії, навпаки, свідчать, що останній прагне довести свою невинуватість в інкримінованому йому правопорушенні та встановити істину у справі. Отже, на сьогоднішній день, на думку захисника, зазначений ризик не знаходить свого підтвердження, а реальна можливість переховування ОСОБА_8 , виходячи з об`єктивно існуючих обставин, є малоймовірною. Щодо ризику, який полягає у спробах незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, захисник зазначив, що в рамках вказаного кримінального провадження вже були допитані потерпілі в судовому засіданні, матеріали кримінального провадження не місять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 мав намір здійснювати вплив на учасників кримінального провадження, протягом всього кримінального провадження останній не проявив жодної агресії по відношенню до інших учасників кримінального провадження, поводився ввічливо та стримано під час реплік потерпілих і свідків у судових засіданнях. Отже, захисник вважає, що на сьогоднішній день підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, зменшилися. Крім того, захисник просив врахувати, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не судимий, має тісні соціальні зв`язки з місцем постійного проживання, проживає разом з батьками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є пенсіонерами за віком та знаходяться на утриманні обвинуваченого ОСОБА_8 . Зважаючи на те, що фактично з 28 лютого 2017 року по 14 вересня 2018 року ОСОБА_8 тримався під вартою, а з 14 вересня 2018 року на сьогоднішній день перебуває під домашнім цілодобовим арештом, мінімальне забезпечення батьків похилого віку, що є нижчим від прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», є єдиним доходом сім`ї. У разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, який полягатиме у забороні залишати житло у певний час доби, останній влаштується на роботу в межах смт. Томаківка Дніпропетровської області. ОСОБА_8 отримав лист-запрошення від ФОП ОСОБА_13 щодо працевлаштування на посаду охоронця магазину з укладенням відповідного трудового договору. Влаштування на постійну роботу обвинуваченого забезпечить йому можливість самостійно забезпечувати себе та своїх батьків похилого віку.

При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з наступного.
Ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 квітня 2017 року включно. Судом неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, останній раз відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2019 року на строк 60 днів до 20 лютого 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 закінчується 20 лютого 2020 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Під час обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочину, за який санкція статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років. У суду відсутні підстави вважати про наявність у ОСОБА_9 постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, членів родини, з якими він спільно проживає, та інших осіб на його утриманні, обвинувачений не має місця роботи або навчання, судом також не встановлено наявності будь-яких інших зв`язків обвинуваченого ОСОБА_9 з державою.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а також враховуючи ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України. Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується наявністю у обвинуваченого ОСОБА_9 ряду судимостей, зокрема за вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2000 року та за вироком Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2007 року, а тому колегія суддів вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою строком на шістдесят днів.

Разом з тим, на теперішній час в судовому засіданні допитані потерпілі та свідки сторони обвинувачення, а отже перестав існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 березня 2017 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 квітня 2017 року включно. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою змінений на домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 на строк два місяці - до 12 листопада 2018 року. ОСОБА_8 зобов`язано протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту: прибувати за кожною вимогою до суду; носити електронний засіб контролю; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2019 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 зобов`язано протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прибувати за кожною вимогою до суду. Обвинуваченому ОСОБА_8 неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, останній раз - на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2019 року строк тримання під домашнім обвинуваченого ОСОБА_8 був продовжений на два місяця до 23 лютого 2020 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під домашнім арештом закінчується 23 лютого 2020 року.

Під час обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домащній арешт відносного обвинуваченого ОСОБА_8 судом було встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. Разом з тим, на теперішній час в судовому засіданні допитані потерпілі та свідки сторони обвинувачення, а отже перестав існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Доводи прокурора щодо можливості обвинуваченого впливати на свідків сторони захисту жодним чином не обґрунтовані та ґрунтуються на припущеннях.

При цьому, колегія суддів враховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Санкція ч. 3 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді від 7 до 12 років позбавлення волі. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме домашній арешт. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на який в тому числі посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжує існувати.

Оскільки ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати, враховуючи тяжкість злочину у сукупності з даними особи обвинуваченого, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, суд вважає наявними підстави для продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту. Разом з тим, оскільки ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, який був підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміни відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, перестав існувати у сукупності з обставинами, викладеними захисником обвинуваченого у своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу, зокрема щодо неможливості обвинуваченого працевлаштуватися з метою покращення матеріального становища його родини, з метою надання можливості обвинуваченому реалізувати своє право на працевлаштування, виходячи з конституційних положень щодо права особи на працю, а також враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні непрацездатних батьків, колегія суддів вважає можливим змінити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому в період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці з покладенням відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду. Колегія суддів враховує, щотакий період часу є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки у кримінальному провадженні ОСОБА_8 .

Вказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Строк тримання під вартою ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України продовжити на шістдесят днів до 29 березня 2020 року.

Змінити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому в період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступної доби без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці до 30 березня 2020 року.

Зобов`язати ОСОБА_8 протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прибувати за кожною вимогою до суду.

Строк дії ухвали в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 встановити до 29 березня 2020 року.

Строк дії ухвали в частині продовження строку домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 встановити до 30 березня 2020 року.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим ОСОБА_9 - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3