Справа № 204/654/20
Провадження № 1-в/204/102/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представників установи ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно обухова сергія геннадійовича, 1981 року народження,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві представника Дніпровської філії «СЗНПД» ДУ «ЦПЗМНА МОЗ України», до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів №59 від 24 січня 2020 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом і за своїм психічним станом потребує продовження застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В судовому засіданні представник закладу-лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_6 підтримала вказану заяву, просила задовольнити, посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів №59 від 24 січня 2020 року. Суду також пояснила, що психічний стан пацієнта ОСОБА_7 продовжує залишатися нестійким, у пацієнта існує наявність маячних ідей певного змісту, що скеровані проти конкретної людини потерпілого, пацієнт становить небезпеку для оточуючих та потребує продовження ПЗМХ в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Пацієнт приймає лікарські препарати, при цьому не розуміє про свою психічну хворобу. Пацієнт не може оцінити ситуацію та не вважає свої дії протиправними. Пацієнт зараз проходить другий етап реабілітації.
Представник закладу ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заяву.
ОСОБА_7 в судовому засідання заперечував проти продовження ПЗМХ, оскільки вважає себе психічно здоровою людиною. Пояснив, що не бажав завдавати тілесних ушкоджень потерпілому, який не віддавав йому гроші, а на момент скоєння злочину на нього щось найшло. Маячних ідей в нього не має. Від лікування він не відмовляється, спілкується з лікарями-психіатрами. До лікування він працював на шиномантажі. Спілкується з братом, племінницею, іноді з батьком.
Захисник заперечував проти задоволення заяви лікаря щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Зазначив, що лікування ОСОБА_7 провадиться не належним чином, всупереч нормативним актам МОЗ, програма реабілітації хворого не відповідає наказам МОЗ України.
В судовому засіданні прокурор підтримала заяву представника установи, просила задовольнити, продовживши відносно ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Ствердження сторони захисту щодо застосування невірної програми реабілітації відносно пацієнта не є предметом розгляду заяви в суді. Сторона захисту висловлює лише припущення які є власними, без належної фахової спеціалізації у даному напрямку, висновку незалежного психіатру з приводу лікування пацієнта, захистом не надано.
Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що заява представника Дніпровської Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
В частині 1 статті 95 КК України зазначено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Згідно ч.3 ст.514 КПК України, розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до п.п. 18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 статтею 95 КК України, зокрема, введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів. Судам необхідно мати на увазі, що продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру можна кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців. Це правило поширюється і на випадки надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. За змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону N 1489-ІІІ зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Наказом МОЗ України №397 від 08.10.2001 затверджено порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, в п.8 зазначено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворих, які вчинили суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також які за своїм психічним станом і характером учиненого суспільно-небезпечного діяння становлять особливу небезпеку для суспільства і потребують тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. До таких хворих відносяться особи з активним типом суспільної небезпечності. У п.5 зазначено, що активний тип суспільної небезпечності спостерігається в осіб з такими психічними розладами: зокрема, як маячні ідеї певного змісту, скеровані проти конкретних осіб, які проявляються як на вербальному, так і дійовому рівні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №59 від 24.01.2020 року, ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні з діагнозом шизофренія, параноїдна, у розумово відсталої особи, безперервний тип перебігу. В обґрунтування необхідності продовження примусових заходів медичного характеру у висновку зазначено, що у ОСОБА_7 наявні маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу конкретних осіб, негативне ставлення до потерпілого, грубі порушення критичних здібностей щодо свого стану та скоєного, свідчать про збереження особливої небезпеки пацієнтом для оточуючих. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Слід також вказати, що у пункті 24 «Динаміка перебігу стану особи в закладі охорони здоров`я, у якому на даний час перебуває особа» даного висновку комісії №59 від 24.01.2020 року зазначено, що за між комісійний період зберігались маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу потерпілого та його жінки, виражені ознаки шизофренічного дефекту. Мислення було паралогічним, непослідовним, аморфним. Щодо скоєного жалю не висловлював, ставився холодно, розповідав, як про звичайну подію, не усвідомлював тяжкість скоєного вчинку. Себе вважав психічно здоровою людиною.
В пункті 25 «Дані клінічного дослідження особи, отримані під час проведення комісії лікарів-психіатрів» вказаного висновку комісії лікарів-психіатрів №59 від 24.01.2020 року зазначено, психічний стан хворого: доступний формальному мовному контакту. Орієнтований всебічно вірно. На запитання відповідає односкладово. Емоційно холодний, сплощений, невиразний, одноманітний. Негативне ставлення до потерпілого та його жінки зберігається. Розповідаючи про ситуацію, стає злісним, заявляє, що «обов`язково з ними розбереться, коли випишуть з лікарні». Аргументи співробітника не слухає, повторює «вони винні». Не жалкує щодо вчиненого суспільного небезпечного діяння. Категорично заперечує наявність у себе психічного захворювання. Настанов на прийом лікування не має.
Зазначений висновок підтримала представник закладу-лікар-психіатр ОСОБА_6 в судовому засіданні. Наявність маячних ідей певного змісту, що скеровані проти конкретної людини - потерпілого - підтверджена поясненнями представника установи у судовому засіданні. Згідно вказаного висновку, маячні ідеї буденних відносин, збитку на адресу конкретних осіб, негативне ставлення до потерпілого, досі зберігаються відносно потерпілого.
При цьому, відповідно до п.5 Наказу №397, наявність хоча б одного з критерію (зокрема, маячність ідей) свідчить про активний тип суспільної небезпечності хворого.
Підстав не довіряти висновку комісії лікарів-психіатрів та поясненням лікаря- психіатра в судовому засіданні, які є послідовними, незмінними та узгоджуються між собою, у суду немає.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, хворий ОСОБА_7 вчинив особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб.
Враховуючи викладене, суд вважає, що заява представника установи підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
На підставі викладеного і керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19,22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 22 березня 2017 року, відносно обухова сергія геннадійовича, 1981 року народження, в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1