Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника володільця майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000547 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2019 року, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000547 від 07.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме приміщення готелю «Світязь» площею 7896,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2019 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя істотно порушив вимоги ст. 370 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання старшого слідчого задовольнити та накласти арешт на майно, а саме приміщення готелю «Світязь» площею 7896,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника володільця майна, який заперечив проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як встановлено апеляційним переглядом, за наслідками розгляду клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.
Так згідно положень ст. 173 КПК України правовою підставою для накладення арешту на майно є наявність ознак кримінального правопорушення, зокрема події кримінального правопорушення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя дійшов вірного висновку, що з матеріалів провадження неможливо встановити існування ознак події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, оскільки будь-яких відомостей того, що дії якихось осіб носять саме кримінальний характер, а не господарський, матеріали клопотання не містять.
Крім того слідчий та прокурор не довели слідчому судді переконливими, послідовними та належними доказами того, що існує об`єктивна необхідність для реалізації завдань саме кримінального, а не господарського судочинства, в арешті спірного нерухомого майна, оскільки сама по собі незгода слідчого та заявника у кримінальному провадженні з проведенням процедури приватизації приміщення не є підставою для арешту цього майна в межах кримінального провадження.
Таким чином порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2019 року, про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: