Провадження № 1-кп/686/301/20
«07» лютого 2020 року м. Хмельницький
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, маючого на утриманні неповнолітнього сина, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 22.04.2016 р. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за частиною 3 статті 185 КК України до 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
- 09.03.2017р. Деражнянським районним судом Хмельницької області за частиною 3 статті 185, частиною 4 статті 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на основі статті 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України,-
01 серпня 2018 року близько 02 год. 00 хв., ОСОБА_9 знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту із потерпілим ОСОБА_7 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 діставши із кишені штанів складний ніж та взявши його в праву руку наніс не менше трьох ударів ножем в життєво важливі органи, а саме область черевної порожнини, попереку та грудної клітини потерпілого.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної стінки з ушкодженням лівої частини печінки, поперечно-ободового кишечника, брижі товстого кишечника з накопиченням в черевній порожнині 1500 мл. крові, проникаючого поранення лівої поперекової ділянки з ушкодженням лівої нирки та з подальшим її видаленням, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, непроникаючих поранень грудної клітини, які по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КК України - як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та таке, що спричинило втрату органу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, визнав частково. Суду показав, що 01 серпня 2018 року ввечері, біля кіоску будинку АДРЕСА_2 , між ним та ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння виник конфлікт, з приводу того що він не допоміг у зібранні коштів та поховання його матері, в ході якого, потерпілий наніс йому декілька ударів (4-5) в область голови та дошкою, після цього їх розборонили. Через 10 хв. в нього із потерпілим на куту даного будинку знов почався конфлікт з тих же самих підстав, потерпілий його обізвав та наніс 3 удари в область голови, оскільки було його побиття, тоді він дістав ніж з кишені та наніс декілька ударів ножем в область тулуба потерпілого, після чого останній відійшов. Після цього почув крик, викликав швидку, зрозумів, що зробив, тоді викинув ніж і пішов до під`їзду будинку, там його затримали працівники поліції. Наміру позбавляти життя потерпілого не мав, жалкує що так сталось.
До показань обвинуваченого суд відноситься критично і сприймає їх як спосіб захисту, оскільки дані ним покази в частині обставин нанесення тілесних ушкоджень спростовують версію обвинуваченого, що він захищався він побиття потерпілого і чинив необхідну оборону. Так, його покази спростовуються показами потерпілого, який показав, що йому перший удар був нанесений ножем ззаду, показами свідків, підтверджуються наявність конфлікту і що саме обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження після того як потерпілий вже не вчиняв відносно нього будь-яких дій.
Крім показань обвинуваченого, винуватість ОСОБА_9 доводиться іншими дослідженими судом доказами.
Так, показами потерпілого ОСОБА_7 підтверджується, що 01 серпня 2018 року у ввечері, в нього біля кіоску, що знаходячись біля будинку № 4 по вул. Попова м. Хмельницький виник конфлікт із обвинуваченим. Конфлікт виник з причин, що він будучи відсутнім за місцем проживання попросив обвинуваченого зібрати кошти на поховання матері, але останній цього не зробив. В ході даного конфлікту вони побились і він пішов до дому. Потім йому зателефонували, він вийшов у двір, де в нього знов виник конфлікт із обвинуваченим біля кута будинку, в ході якого почали сваритись, він штовхнув ОСОБА_9 , останній у відповідь штовхнув його, він наніс удар йому рукою в голову та відійшов назад і розвернувся. В цей час почув удар ззаду в спину, розвернувся і тоді обвинувачений наніс йому ще пару ударів в живіт. Після цього він відійшов, вхопився за живіт, побачив кров та почав йди до дороги, а ОСОБА_9 пішов за ним, тоді почав тікати, коли подивився назад, то обвинувачений вже не було. Добіг до патрульної машини поліції, повідомив, що з ним сталось і його відвезли в лікарню. Покази потерпілого дані в суд підтверджуються також і протоколом слідчого експерименту від 30.08.2018 року під час якого потерпілий розповів та показав де, хто і яким чином було заподіяно тілесні ушкодження. Заявлений цивільний позов в суді підтримав.
Допитаний судом свідок ОСОБА_11 повідомив, що 01.08.2018 року біля другої годин ночі він в складі патрульного екіпажу разом із ще двома напарниками перебували в наряді і патрулювали біля будинку АДРЕСА_2 , оформляли правопорушення. До них підбіг чоловік із ножовим пораненням в області живота, вказав, що його поранив відомий, вказав де це відбулось, тоді він із напарником пішли у вказаному напрямку та в дворі будинку затримали чоловіка, який вказав, що він наніс удар потерпілому. Інший напарник викликав швидку. Потерпілий та обвинувачений були у стані сп`яніння. Коли затримали обвинуваченого, то в дворі будинку були також двоє осіб: чоловіків та жінка.
Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_12 , який підтвердив покази свідка ОСОБА_11 що він із напарником затримав обвинуваченого, який був із ознаками сп`яніння та повідомив, що в нього був конфлікт із потерпілим і він його підрізав, не казав, що захищався від дій потерпілого. В обвинуваченого не було видимих тілесних ушкоджень.
Свідок ОСОБА_13 також підтвердив покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , вказав, що у потерпілого було видно два ножових поранення, коли напарники привели чоловіка, потерпілий вказав, що саме ця особа заподіяла йому тілесні ушкодження, яким виявився обвинувачений і останній повідомив, що ніж яким він заподіяв тілесні ушкодження викинув.
Свідок ОСОБА_15 в суді повідомив, що у вечері він підійшов до під`їзду біля будинку АДРЕСА_2 , там була компанія, вони сиділи на лавочці, серед них був обвинувачений, вони спілкувались, випивали. Через деякий час підійшов потерплий, між останнім та ОСОБА_9 розпочався конфлікт за матір, вони один одного обзивали, першим вдарив ОСОБА_7 , їх розняли Слободян та жінка. Через 10-15 хвилин між потерпілим та обвинуваченим почався новий конфлікт, який був на куту будинку, він почув крик і побачив, як ОСОБА_7 побіг до поліції, а ОСОБА_16 за кут будинку.
Свідок ОСОБА_17 повідомив, що пізно у ввечері він підійшов до будинку, там сиділа компанія: ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , згодом підійшов ОСОБА_7 . Останній почав сперечатись із ОСОБА_16 , а потім його вдарив по обличчю, їх розборонили. Через деякий час на куту будинку між потерпілим та обвинуваченим знов почався конфлікт, в ході якого ОСОБА_16 вдарив ножем ОСОБА_20 в живіт, останній побіг до поліції, яка була поряд, а ОСОБА_16 сам сказав, що вдарив ножем який викинув в кущі. Коли ОСОБА_16 бив ножем в живіт то бійки вже не було.
Покази дані свідками, потерпілим та обвинуваченим суд визнає допустимими доказами, оскільки в ході судового розгляду вони були отримані та досліджені судом безпосередньо відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КПК України, покази потерпілого, свідків узгоджуються між собою та підтверджують, фактичні обставини обвинувачення і в ході судового розгляду не встановлено, що дані покази є завідомо не правдивими.
Крім того, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину підтверджується іншими доказами.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.08.2018 року із фото таблицями в приміщені Хмельницької обласної лікарні за адресою м. Хмельницький вул. Пілотська, виявлена чоловіча куртка, штани та футболка зі слідами схожими на кров.
Протоколом огляду місця події від 01.08.2018 року із фото таблицями та планом огляду оглянута земельна ділянка із загальним доступом біля будинку № 4 по вул. Попова у м. Хмельницькому де стався конфлікт та вилучено сліди, а також біля будинку виявлений ніж.
Відповідно протоколу огляду від 01.08.2018 року із фото таблицею та схемою оглянуто територію біля будинку № 5 по вул. Попова в м. Хмельницький і на клумбі виявлено ніж.
Згідно протоколу затримання від 01.08.2018 року затримано ОСОБА_9 відповідно до ст. 208 КПК України, як особу що безпосередньо після вчинення злочині і на яку вказав потерпілий. Перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується довідкою № 2296 від 01.08.2018р.
Відповідно до висновку експерта № 738 від 16.08.2018 року у ОСОБА_7 станом на 01.-02.08.2018р. виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної стінки з ушкодженням лівої частини печінки, поперечно-ободового кишечника, брижі товстого кишечника з накопиченням в черевній порожнині 1500 мл. крові, проникаючого поранення лівої поперекової ділянки з ушкодженням лівої нирки та з подальшим її видаленням, непроникаючих поранень грудної клітки, що могли утворитись від дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа. Проникаюче поранення черевної стінки з ушкодженням лівої частини печінки, поперечно-ободового кишечника, брижі товстого кишечника з накопиченням в черевній порожнині 1500 мл. Крові, проникаюче поранення лівої поперекової ділянки з ушкодженням лівої нирки та з подальшим її видаленням, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння. Непроникаючі поранення грудної клітки за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень. А згідно висновку експертизи № 786 від 30.08.2018 року виявленні у ОСОБА_7 станом на 01.-02.08.2018 року тілесні ушкодження і механізм їх утворення відповідають його показам під час проведення слідчого експерименту 30.08.2018р.
За висновком експерта № 735 від 16.08.2018 року у ОСОБА_9 станом на 01.08.2018 року виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин лівого плеча, передньої поверхні грудної клітки справа, лівої здухвинної ділянки, правої здухвинної ділянки, садна шкіри шиї зліва, що могли утворитись від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, садна шкіри правої тім`яної ділянки голови, лівої тім`яної ділянки голови, правої гомілки, що могли утворитись як віл ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, так і від ударів об такі при падінні обстежуваного з висоти власного зросту. Дані тілесні ушкодження могли утворитись не меш ніж від 7-8 разової травмуючої дії, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень , що мають незначні скороминущі наслідки.
Допитна в суді експерт ОСОБА_21 підтвердила дані нею висновки, пояснила, характер і спосіб заподіяння тілесних ушкоджень, який підтверджує покази потерпілого.
Висновком експерта за № 96 від 29.08.2018 року встановлено, що проникаючі колото-різані пошкодження матеріалу верху і ниток тканини підкладки поли та лівої половини спинки наданої на дослідження куртки ОСОБА_7 та пошкодження виявлені на футболці та на підкладці куртки повністю співпадають між собою і що зазначені проникаючі колото різанні пошкодження були заподіянні одним і тим самим твердим предметом по типу ножа, який наданий на дослідження (клинком під № 2), що був вилучений на клумбі під час огляду місця події.
Відповідно до протоколів огляду від 01.08.2018 року у ОСОБА_9 вилучено сорочка із плямами бурого кольору. Згідно постанови про відібрання зразків для експертного дослідження та постанови про проведення освідування від 01.08.2018 року та протоколів від 01.08.2018 року відібрані біологічні зразки крові та біологічні зразки нігтьових пластин ОСОБА_9 та проведено освідування особи ОСОБА_9 , відповідно до постанови про відібрання зразків для експертного дослідження від 03.08.2018 р., заяви ОСОБА_7 та протоколу отримано зразки у потерпілого.
Висновками експертиз за номерами 296 від 27.08.2018р. та 185 від 30.08.2018р. встановлена групова приналежність крові потерпілого та обвинуваченого, відповідно до яких виявлені сліди крові на сорочі вилученої у ОСОБА_9 можуть походити від потерпілого ОСОБА_7 , сліди на крові на траві можуть походити від потерпілого ОСОБА_7 і не можуть походити від ОСОБА_9 сліди виявлені на руків`ї ножа можуть належати підозрюваному ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку судово-психіатричного експертизи № 517 від 22.08.2018 року ОСОБА_9 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, виявляв такі й на період інкримінованому йому злочину. Проте міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент вчинення інкримінованому йому правопорушення в будь-якому хворобливому стані психіки, не знаходився, а тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, ОСОБА_9 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Оцінюючи даний висновок експертів, суд визнає його науково обґрунтованими і достатньо аргументованими, такими, що відповідають об`єктивній поведінці обвинуваченого під час судового розгляду, а тому, погоджуючись з цим висновком, суд визнає ОСОБА_9 осудним і відповідальним за фактично скоєне.
Суд визнає висновки експертів, які досліджені судом допустимими доказами, оскільки висновки експертиз отримані відповідно до вимог статей 101-102 КПК України, надані на дослідження експертам сліди та речі отримані відповідно вимог КПК України та відповідно до санкціонованих слідчих та процесуальних дій, а зроблені висновки ґрунтуються на відомостях, які експерти безпосередньо сприймав або стали йому відомі під час дослідження і проведення експертизи. Висновки експертів повністю узгоджується із іншими доказами, зокрема показами потерпілого, свідків і фактичними обставинами подій.
Досліджені судом докази суд визнає належними, допустимими та достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою і не довіряти таким доказам у суду не має підстав. В сукупності дані докази суд визнає достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину.
Разом з тим, даючи правову оцінку діям ОСОБА_9 в межах пред`явленого обвинувачення за частиною 3 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України, тобто умисні дії, які виразились в незакінченому замаху на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині (умисне вбивство), суд, враховуючи всі досліджені докази в сукупності та встановлені конкретні обставини справи, приходить до висновку, що таке обвинувачення поза розумним сумнівом, в частині намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілого з прямим умислом, не знайшло свого підтвердження достатніми доказами, у зв`язку з чим вчинені протиправні дії ОСОБА_9 підлягають перекваліфікації.
Так, відповідно до частини 1 статті 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Судом враховуючи позицію яку роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 07.02.2003 року (п.4), згідно якої особа, що добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину. Якщо ж відмова мала місце вже після вчинення дій, які особа вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч.2 ст.15 КК як закінчений замах на злочин, який особа бажала вчинити. При цьому треба мати на увазі, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Крім того, як вбачається зі змісту п.22. вказаної постанови для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У зв`язку з наведеним, правильною визнається в судовій практиці правова позиція, що характер знаряддя злочину, велика кількість та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, само по собі ще не свідчить про наміри винної особи на умисне вбивство.
Як слідує зі змісту обвинувального акту і зокрема формулювання обвинувачення, в основі обґрунтування правової кваліфікації протиправних дій ОСОБА_9 як не закінченого замаху на умисне вбивство, орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений « ОСОБА_9 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на умисне вбивство ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці ніж після нанесення ударів розпочав наздоганяти потерпілого, проте пробігши декілька метрів та побачивши автомобіль патрульної поліції, що знаходився неподалік, побоюючись бути викритим та затриманим не вчинивши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця».
З наведеного, на думку суду, слідує, що врахувавши характер знаряддя злочину, як придатне для спричинення тілесного ушкодження, локалізацію тілесних ушкоджень, орган досудового розслідування не врахував інших вищезазначених обставин конкретної справи, які мають значення для визначення спрямованості умислу обвинуваченого. Зокрема, показань обвинуваченого, про небажання вбивати потерпілого.
Показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, які вказували, що після нанесеного удару обвинувачений не вчиняв будь-яких інших дій відносно потерпілого, свідчать про відсутність наміру обвинуваченого позбавити життя потерпілого, а дії ОСОБА_9 вчинені із невизначеним умислом.
Крім того, на переконання суду, згідно встановлених конкретних обставин справи, зокрема поведінки обвинуваченого під час та після вчинення злочину, які підтверджуються показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідків, узгоджуються із іншими дослідженими судом доказами, обвинувачений ОСОБА_9 , наносячи удари ножем потерпілому діяв з невизначеним умислом, а тому в силу вище наведених роз`яснень Пленуму ВС України його дії підлягають кваліфікації за фактичними наслідками вчиненого діяння, тобто за спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.
Відтак, спрямованість умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, на переконання суду, залишилось не доведеним поза розумним сумнівом і ґрунтується, в тому числі, на припущеннях органу досудового розслідування. Такі висновки випливають з вищенаведених доказів, в тому числі показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, які суд визнає не спростованими.
Згідно частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У зв`язку з наведеним суд перекваліфіковує дії обвинуваченого ОСОБА_9 з частини 3 статті 15, частини 1 статті 115 КК України на частину 1 статті 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та таке, що спричинило втрату органу.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються положення частини 2 статті 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчинення ним та іншими особами нових злочинів, визначені статтею 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_9 є судимий, вчинив відповідно до статті 12 КК України тяжкий злочин, який характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено тяжкі тілесні ушкодження потерпілому. Разом з тим, суд враховує, що такий злочин ОСОБА_9 вчинив на відповідні дії потерпілого, обвинувачений перебуває на обліках у лікарів нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання, обтяжуючими покарання обвинуваченого обставинами суд визнає вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.
За таких обставин, враховуючи позицію потерпілого, наявність декількох обтяжуючих покарання обставин, поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування і судового розгляду, особу винного та його вік, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України за вчинений злочин позбавлення волі. Саме таке покарання на думку суду відповідає особі винного та сприятиме запобіганню вчинення нових злочинів.
Відповідно до вироку Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.03.2017р. ОСОБА_9 засуджений за частиною 3 статті 185 частиною 4 статті 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, то останньому слід призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог статті 71 КК України шляхом частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
01.08.2018 р. ОСОБА_9 затримано і 03.08.2018 р. обрано запобіжний захід у вигляд тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалася. Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до реального позбавленні волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 слід продовжити.
Доказів щодо понесення процесуальних витрати по справі суду не представлено, долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України. Накладений арешт на майно в силу вимог частини 4 статті 174 КПК України підлягає скасуванню.
У вказаному кримінальному провадженні до суду поданий цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, в якій потерпілий просять стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивача вказують, що суд розглядає кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 з приводу заподіяння йому тілесних ушкоджень. Внаслідок чого потерпілому завдано фізичну біль та втрату органу, що супроводжується моральними та душевними стражданнями.
Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд доходить до висновку, що ОСОБА_9 є винним у вчиненні злочину, яким завдано фізичний біль та шкода здоров`ю потерпілого і у взятку із цим завдана моральної шкода, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із тих моральних страждань, які переніс сам потерпілі у зв`язку із втратою органу, фізичними болем та стражданнями. Суд при розміру моральної шкоди враховує вимог розумності, справедливості та начал ст. 23 ЦК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 127, 128-129, 174, 369-371, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
Відповідно до вимог частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09.03.2017р. ОСОБА_9 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 3 місяці.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_9 обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення з 01.08.2018 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_9 тримання під вартою залишити без змін.
Цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Речові докази, після вступу вироку в закону силу:
- чорну куртку, джинсові штани, футболку з плямами бурого кольору, мобільний телефон марки «Мейзу М2141», які вилучені у потерпілого повернути - ОСОБА_7 ,
- чоловічу сорочку, фірми «dendu» в смужку, джинсові штани фірми «bershka», які видав обвинувачений, повернути обвинуваченому - ОСОБА_9 .
- предмет схожий на ніж, що знаходиться в камері зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області - знищити.
Накладений на зазначені речові докази арешт, в силу вимог частини 4 статті 174 КПК України - скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3