Провадження № 11-сс/4808/359/19
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою керівника компанії S.C. «VELMANOR S.R.L.» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2019 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2019 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною на розпорядження та користування транспортним засобом автопоїздом у складі сідлового тягача марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 і напівпричепа KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , які відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних належать компанії S.C. «VELMANOR S.R.L., що зареєстрована за адресою: MUN. CHISINAU, STR. FLORICA NITA, 7/1, AP.6, Республіка Молдова.

Слідчий суддя виходив з того, що стороною кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, доведено наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому є необхідність у накладені на нього арешту з метою збереження речових доказів до з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, керівник компанії S.C. «VELMANOR S.R.L.» ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 25 листопада 2019 року. Скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про часткове задоволення клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 у кримінальному провадженні за №0000634 від 21 листопада 2019 року про арешт транспортних засобів марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 і напівпричепу марки KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать компанії S.C. «VELMANOR S.R.L. із забороною розпорядження, без заборони користування транспортними засобами, повернувши вказане майно власнику для провадження господарської діяльності.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що слідчий суддя в порушення вимог ч.4 ст.173 КПК України не врахував правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як речового доказу, відсутність підозри у кримінальному провадженні, неможливість спеціальної конфіскації, а також розумність й співмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для його власника. Внаслідок арешту право власності на майно обмежено повністю, оскільки є заборона як розпорядження, так і користування транспортними засобами. Слідчим суддею не враховано, що арештовані транспортні засоби не належать учасникам ДТП та використовуються власником для господарської діяльності. Слідчий та прокурор не надали належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що заборона користування власника транспортним засобом може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Вказує, що позбавлення власника права користування власністю транспортними засобами, призводить до незапланованих суттєвих витрат та фактично завдає реальної шкоди компанії, а тому цим арештом не забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом та вимогами захисту інтересів компанії S.C. «VELMANOR S.R.L., права якої порушені.

Звертає увагу, що в інтересах об`єктивності та все сторонності кримінального провадження, компанія не заперечує проти обмеження права розпорядження, оскільки компанія не має наміру відчужувати транспортні засоби, які використовуються у господарській діяльності.

Щодо строку на апеляційне оскарження, зазначає, що пропустили його з поважних причин, оскільки представник компанії S.C. «VELMANOR S.R.L. не був повідомлений про час і місце судового розгляду клопотання слідчого про арешт майна, що позбавило можливості компанію, як власника арештованого майна, довести до слідчого судді свої доводи та заперечення на клопотання, а також отримати ухвалу слідчого судді та своєчасно її оскаржити. Про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді компанія дізналась від водія ОСОБА_11 , після його повернення до Республіки Молдова 14 грудня 2019 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, зокрема, ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що компанія S.C. «VELMANOR S.R.L.», щодо майна якої вирішувалося питання про арешт не була повідомлена про розгляд клопотання і копія ухвали слідчого судді компанії не надсилалась, колегія суддів вважає, що апелянт не пропустив строк на оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна і вказана апеляційна скарга може бути розглянута по суті апеляційною інстанцією.

Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то слід зазначити наступне.

Положеннями ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з матеріалів провадження, відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000634, внесеному до ЄРДР 21.11.2019 року по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме про те, що 20.11.2019 року близько 19.00 год. водій ОСОБА_9 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 і напівпричепа KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись ділянкою автодороги Н-09 Мукачево-Львів, що по вул. Ярослава Осмомисла у с. Насташине Галицького району Івано-Франківської області у напрямку м. Львів вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Постановою слідчого заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 21 листопада 2019 року визнано речовим доказом автопоїзд у складі сідлового тягача марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 і напівпричепа KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

21 листопада 2019 року слідчий заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вищезазначеного майна.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень п.2 ч. 2 ст. 173 КПК України якщо арешт майна накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, то при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст.170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу положення ч.1 ст.98 КПК України слідує, що лише після того, як слідчий, прокурор встановить належність певних матеріальних об`єктів до кримінального провадження (вони були знаряддям вчинення злочину, зберегли або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій), він складає вмотивовану постанову про визнання їх та приєднання до кримінального провадження як речових доказів.

Відповідно до положень абз.2 ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання про арешт майна в межах кримінального провадження №0000634, слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на автомобіль, оскільки він відповідає критеріям ст. 98 КПК України є знаряддям вчинення злочину, та прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що постановою слідчого заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 21 листопада 2019 року призначено інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортного засобу». Проте, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані про завершення вказаної експертизи, крім того, на момент накладення арешту на майно необхідність в таких діях була беззаперечною, оскільки для проведення неупередженого експертного дослідження, транспортний засіб має бути наданий в незмінному його вигляді. У зв`язку з чим, слідчий суддя на законних підставах прийняв рішення на момент розгляду клопотання слідчого.

Необхідність дослідження автопоїзда у складі сідлового тягача марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 і напівпричепу KRONE, реєстраційний номер НОМЕР_2 під час проведення інженерно-транспортної експертизи унеможливлює його використання компанією S.C. «VELMANOR S.R.L. за його цільовим призначенням в комерційних цілях.

Під час апеляційного розгляду скарги судом були перевірені доводи керівника компанії S.C. «VELMANOR S.R.L. про наявність обставин, які свідчать про порушення права власності апелянта на транспортний засіб, внаслідок чого було встановлено, що таке обмеження прав апелянта не є свавільним, відповідає вимогам закону та забезпечує вимоги суспільного інтересу, щодо належного проведення досудового розслідування.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України володілець майна, щодо якого здійснюється провадження, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Зокрема, таке клопотання може бути заявлено компанією S.C. «VELMANOR S.R.L. після дослідження вищевказаного автопоїзда експертом під час проведення інженерно-транспортної експертизи .

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу керівника компанії S.C. «VELMANOR S.R.L.» ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2019 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5