Номер провадження: 11-сс/813/286/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника арештованого майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000145 від 14.11.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000145, внесеного до ЄРДР 14.11.2017 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 , накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, яким присвоєні наступні адреси: - АДРЕСА_1 ; - АДРЕСА_2 .
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що державний реєстратор Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_8 , зловживаючи службовим становищем, здійснив незаконну реєстрацію самовільно збудованого будинку, що фактично розташований біля будинку АДРЕСА_3 , за громадянином ОСОБА_9 , присвоїв йому адресу АДРЕСА_2 .
В подальшому об`єкт нерухомості відчужений громадянці ОСОБА_10 згідно договору дарування №2-26 від 12.01.2017 року посвідчений нотаріусом ОСОБА_11 . Надалі відчужений громадянці ОСОБА_12 згідно договору купівлі-продажу №2-284 від 15.03.2017 посвідченого нотаріусом ОСОБА_11 .
На час постановлення ухвали у слідчого судді були підстави вважати, що державним реєстратором ОСОБА_8 , всупереч встановленому законом порядку здійснення реєстраційних дій, умисно внесено недостовірні відомості до Єдиного державного реєстру нерухомого майна, що призвело до незаконної реєстрації об`єктів нерухомості, та незаконного заволодіння майном особами, як не мали на те законних прав, тому арешт необхідний для запобігання подальшого відчуження цих об`єктів на користь інших осіб.
Крім того, згідно ст. 98 КПК України зазначені об`єкти нерухомого майна визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, для запобігання того, що підозрювані чи будь-які інші особи, з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть здійснити будь-які дії щодо його відчуження, здійснити його перепланування, змінити цільове призначення, пошкодити чи знищити зазначене майно та з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх арешту існує загроза зміни слідової інформації, яка наявна на них на теперішній час, право на них набуте протиправним шляхом.
Зокрема, є необхідність провести експертні дослідження, для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись з вказаною ухвалою 10.02.2020 р. представником власника арештованого майна ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати ухвалу слідчого судді від 28.11.2017 р. та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Доводи апеляційної скарги полягають у наступному:
- кримінальне провадження було порушеновідносно реєстратора ОСОБА_8 за підозрою у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України, проте власником майна є ОСОБА_12 , якій не повідомлено про підозру, тому арешт на належне їй на праві власності майно накладений безпідставно;
- оскільки ОСОБА_12 є добросовісним набувачем, зазначене майно не може бути арештованим;
- слідчим суддею було порушено строки розгляду клопотання прокурора про арешт майна та не було повідомлено власника майна про судове засідання.
Посилаючись на наведені доводи представник власника арештованого майна ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати зазначену ухвалу від 28.11.2017 р. та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.
Одночасно апелянтом ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, мотивоване тим, що оскаржувана ухвала суду була постановлена без виклику власника майна, повний текст судового рішення адвокатом ОСОБА_7 отримано лише 03.02.2020 року, надавши заяву про її отримання 24.01.2020 року, у зв`язку з чим не мали можливості своєчасно оскаржити ухвалу слідчого судді від 28.11.2017 року.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник власника арештованого майна ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилався на те, що кримінальне провадження № 0000145 від 14.11.2017 року на час розгляду апеляційної скарги не закрите, незаконними діями державного реєстратора ОСОБА_8 зареєстровано багато об`єктів самочинного будівництва, наразі встановлюється розмір спричиненої державі шкоди. На підтвердження своїх заперечень в судове засідання прокурор ОСОБА_6 надав для огляду матеріали кримінального провадження № 0000145 від 14.11.2017 року.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового розгляду, оглянувши кримінального провадження № 0000145, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси про накладення арешту на майнобуло постановлено 28.11.2017 р. за відсутності власника майна або його представника.
Повний текст оскаржуваної ухвали суду було отримано представником власника арештованого майна ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_7 лише 03.02.2020 року на підставі поданої заяви про отримання її копії від 24.01.2020 року (а.п. 48), апеляційну скаргу подано 10.02.2020 року, тому строк на апеляційне оскарженняухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 р. представником власника арештованого майна ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_7 не пропущено та поновленню не підлягає.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах кримінального провадження № 0000145 від 14.11.2017 року.
Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_8 16.08.2016 року здійснено реєстрацію об`єкта нерухомого майна загальною площею 155,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 , 14, АДРЕСА_5 за громадянином ОСОБА_13 .
Об`єкт нерухомості виник на підставі об`єднання квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_4 , підставою для виникнення права власності зазначено технічний паспорт б/н від 09.08.2016, висновок щодо технічної можливості об`єднання, №045-16 від 05.08.2016 року, договір купівлі продажу 3-4371 від 06.12.2005 року (щодо купівлі кв. АДРЕСА_4 площею 29,9 кв.м.), договір купівлі продажу 5918 від 05.10.2005 року (щодо купівлі кВ. АДРЕСА_6 площею 36,1 кв. м.).
Надалі ОСОБА_8 , 13.09.2016 року здійснив поділ об`єкту під №13, АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 на окремі об`єкти нерухомості квартиру АДРЕСА_4 площею 29,3 кв. м., №14 площею 36,1 кв.м. та АДРЕСА_5 площею 89,9 кв.м.
Таким чином, ОСОБА_8 , зловживаючи службовим становищем, здійснив незаконну реєстрацію самовільно збудованого 2х поверхового будинку, що фактично розташований біля будинку АДРЕСА_3 , за громадянином ОСОБА_9 , присвоївши йому адресу АДРЕСА_1 .
В подальшому вказане нерухоме майно було відчужено ОСОБА_10 згідно договору дарування №2458 від 23.09.2016 року, посвідчений нотаріусом ОСОБА_14 .
Після чого, згідно договору купівлі-продажу №711 від 21.10.2016 року відчужений громадянці ОСОБА_15 .
В останнє право власності на об`єкт зареєстровано за ОСОБА_12 згідно свідоцтва про право на спадщину №925 від 07.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_16 .
Крім того, з матеріалів кримінального провадження № 0000145 від 14.11.2017 року вбачається, що 16.11.2016 ОСОБА_8 було здійснено реєстрацію об`єкта нерухомого майна площею 119,1 кв.м., якому присвоєно адресу АДРЕСА_7 за громадянином ОСОБА_13 .
Об`єкт нерухомості виник на підставі технічного паспорту б/н від 02.10.2016 року, висновку щодо об`єднання майна 0100-16 від 02.10.2016 року. Так у зазначеному висновку вказано що згідно вищезазначених договорів квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 можуть бути об`єднані в об`єкт нерухомості під №13,14,18 загальною площею 119,1 кв. м., хоча згідно договорів купівлі продажу та технічні документації квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 всього складаються з 66 ( 29,9 + 36,1) кв.м.
У вказаний висновок та технічний паспорт було незаконно внесено відомості щодо самовільно збудованого, окремо розташованого приміщення площею 38,3 кв.м., та незаконно добудованого приміщення до кв. АДРЕСА_6 площею 15,4 кв.м.
Надалі ОСОБА_8 , 13.09.2016 здійснив поділ об`єкту під №13, 14, 18 на окремі об`єкти нерухомості квартиру АДРЕСА_4 площею 29,9 кв. м., АДРЕСА_8 площею 38,3 кв.м.
Таким чином ОСОБА_8 , зловживаючи службовим становищем, здійснив незаконну реєстрацію самовільно збудованого будинку, що фактично розташований біля будинку АДРЕСА_3 , за громадянином ОСОБА_9 , присвоївши йому адресу АДРЕСА_2 . В подальшому об`єкт нерухомості відчужений ОСОБА_10 згідно договору дарування №2-26 від 12.01.2017 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_11 .
Надалі зазначений об`єкта нерухомого майна був відчужений ОСОБА_12 згідно договору купівлі-продажу №2-284 від 15.03.2017 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_11 .
З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що оскільки державним реєстратором ОСОБА_8 , всупереч встановленому законом порядку здійснення реєстраційних дій, умисно внесено недостовірні відомості до Єдиного державного реєстру нерухомого майна, що призвело до незаконної реєстрації об`єктів нерухомості, та незаконного заволодіння майном особами, як не мали на те законних прав, доводи апеляційної скарги щодо порушення майнових прав добросовісного набувача майна ОСОБА_12 є необґрунтованими.
Як пояснив прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000145 від 14.11.2017 року не закрите, триває з`ясування розміру спричиненої державі шкоди в результаті незаконних дій державного реєстратора.
Апеляційним судом з`ясовано, що на теперішній час не відпала необхідність проведення будівельно-технічної експертизи, для якої необхідно представити об`єкт нерухомого майна площею 89,9 кв.м., якому присвоєна адреса: АДРЕСА_1 та об`єкт нерухомого майна площею 38,3 кв.м, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_2 , в тому вигляді, в якому вони перебувають, тому арешт зазначеного нерухомого майна необхідний для запобігання уникнення кримінальної відповідальності власників цього майна, які можуть спотворити, зіпсувати або знищити вказане майно.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_12 є добросовісним набувачем також спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що вона є родичкою ОСОБА_13 , який в протоколі допиту свідка від 03.11.2017 року надав пояснення, що нерухоме майно є самочинно збудованим, отримала у власність вказане нерухоме майно шляхом укладення низки договорів купівлі-продажу з метою приховати незаконні реєстраційні дії, тому слідчий суддя дійшов вірного висновку, що не застосування накладення арешту може призвести до подальших спроб відчуження майна, право на яке здобуто злочинним протиправним шляхом чи до його спотворення, зіпсування, знищення, відчуження та неможливості встановлення важливих фактів та обставин.
За змістом ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Врахувавши можливість загрози зміни слідової інформації, а також враховуючи необхідність проведення невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальний дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов вірного висновку про накладення арешту на майно.
Посилання апеляційної скарги на порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання та не повідомлення власника майна є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно надійшло до провадження судді 20.11.2017 року (а.п.41). Згідно довідки секретаря судового засідання, слідчий суддя ОСОБА_1 знаходився у нарадчій кімнаті, тому розгляд клопотання обґрунтовано був відкладений на 28.11.2017 року (а.п.42).

Аналіз змісту клопотання прокурора та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, загалом дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, та враховані всі обставини кримінального провадження, які стали підставою для накладення арешту на майно. Отже, апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на що, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді повністю знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги, належним чином вмотивовані в ухвалі слідчого судді, та на даний час є законним, обґрунтованим та вмотивованим рішенням, яке ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та нормах чинного КПК України.

Окрім того, апеляційний суд роз`яснює власнику майна, що він не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з обґрунтованим клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому статтями 173, 174 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

З огляду на викладене вище, аналіз змісту ухвали слідчого судді щодо накладення арешту на майно свідчить про те, що вона є обґрунтованою, вмотивованою, а отже - законною, а тому апеляційна скарга представника власника арештованого майна адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу представника власника арештованого майна адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000145 від 14.11.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4