ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000686 від 06 грудня 2017 року відносно:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді 7-ми років позбавлення волі.

ЄУНСС №727/1956/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
КП №11-кп/822/8/20 Суддя - доповідач: ОСОБА_1 Категорія ч.1 ст. 115 КК України
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено утримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_6 обраховано з моменту затримання, а саме з 08.12.2017 року.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 кошти в сумі 6898,99 (шість тисяч вісімсот дев`яносто вісім) гривень (дев`яносто дев`ять) копійок на користь держави, в рахунок відшкодування витрат на проведення в ході досудового розслідування судових експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , з даним вироком суду не згідна, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вважає, що судом першої інстанції істотно порушено норми кримінального процесуального законодавства, допущено однобічність і неповноту та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що районним судом не взято до уваги той факт, що такий вчинок її підзахисної спровокований протиправною поведінкою самого потерпілого. Адже, в ході судового розгляду справи, було встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 був конфліктною особою та вів себе агресивно, коли випивав. Крім того, потерпілий ОСОБА_11 систематично вчиняв по відношенню до ОСОБА_6 протиправні дії, а саме наносив удари, принижував та знущався.

Звертає увагу на те, що в її підзахисної умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 не було, її дії були викликані саме протиправними діями потерпілого.

Вважає, що обвинувачена ОСОБА_6 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони та вчинила вбивство в стані сильного душевного хвилювання. Умислу на вчинення умисного позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 її підзахисна не мала.

Просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_6 на ст. 118 КК України і призначити їй покарання в межах санкції даної статті. Також просить колегію суддів, прийняти до уваги характеризуючи дані ОСОБА_6 та пом`якшуючі обставини, і призначити покарання останній із застосуванням ст. 75 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі також не погоджується з даним вироком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки всім обставинам справи, а також істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Вважає, що колегія суддів районного суду фактично обмежилася частковим дослідженням доказів та суто формальним підходом до з`ясування всіх обставин кримінального провадження, оскільки в її діях відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Стверджує, що мотиву та умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 у неї не було. В момент нанесення удару ножем вона не усвідомлювала, що робить, так як захищалася від нанесення ударів з боку потерпілого ОСОБА_11 адже переживала за своє життя та здоров`я.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати її дії на ст. 118 КК України і призначити покарання в межах санкції даної статті із застосуванням ст. 75 КК України.

Судом І інстанції встановлено, що 05.12.2017 року приблизно о 22 годині, у ОСОБА_6 , яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , де остання періодично проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт з останнім.

В подальшому, ОСОБА_6 під час вказаного конфлікту, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті останнього, зі столу на кухні взяла в праву руку ніж, господарсько-побутового призначення та металевою частиною нанесла один удар в ліву підгрудну ділянку тулуба ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді:

- рани на лівій підгрудній ділянці, по середньо-підпаховій лінії, розташованій в проекції 5-го міжребер`я, з рівними, рівномірно осадженими, шириною крайового осадження по всьому периметру 0,1 см., добре співставимими краями, правим П подібним кінцем, лівим гострокутним, без збережених сполучно-тканинних перетинок в її просвіті, яка продовжується рановим каналом, який проходить через підшкірно жирову клітковину в 5-му міжребер`ї через міжреберні м`язи проникає в грудну порожнину, де наявне наскрізне ушкодження парієнтальної плеври, щілиновидної форми, в подальшому рановий канал представлений наскрізним, щілино видним ушкодженням переднього краю нижньої долі лівої легені, яка прикриває серцеву сумку та продовжується наскрізним, щілиновидним ушкодженням серцевої сумки та проникаючим, щілиновидним ушкодженням бічної стінки лівого шлуночка серця, із масивними крововиливами по ходу ранового каналу, темно-червоного кольору.

Дані тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №906 від 02.02.2018 року, виникли відносно незадовго до моменту настання смерті, від дії колючо-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що мав обухів край, шириною не менше 0,2 см, вістря та лезо з середнім ступенем гостроти заточки та найбільшою шириною в місці занурення 1,6 см, з похибкою 0,1 см, за ознакою «небезпека для життя», що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні першої інстанції, свою вину визнала частково та пояснила, що не мала наміру на умисне вбивство ОСОБА_11 .

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року задоволено касаційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_6 , думку обвинуваченої та захисника, які наполягали на задоволенні їх апеляційних вимог, міркування прокурора, який апеляції учасників кримінального провадження не підтримав та просив вирок суду залишити без змін, думку потерпілої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_12 , які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у провадженні та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Зокрема, колегією суддів першої інстанції досліджені всі докази, надані їм як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, дана їм належна оцінка та зроблений правильний висновок про винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_11 .

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та кваліфікацію її дій за даною нормою кримінального закону, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що наведено у вироку.

В апеляційній інстанції обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала частково та підтвердила покази надані в суді першої інстанції, вказала, що не мала наміру на умисне вбивство ОСОБА_11 , що на вчинення цих протиправних дій її спонукали систематичні образи та насильство з боку останнього. Вказала, що саме вона нанесла один удар ножем ОСОБА_11 , разом з тим, стверджувала, що її дії підлягають кваліфікації за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. В апеляційній скарзі обвинувачена висловила доводи про вчинення нею вбивства у стані сильного душевного хвилювання, оскільки потерпілий ОСОБА_11 висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, наносив удари, принижував і знущався, а тому вважає, що її дії підлягають кваліфікації за ст. 116 КК України.

Проте, на думку колегії суддів, вина ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні першої інстанції та перевіреними апеляційною інстанцією матеріалами кримінального провадження, а доводи наведені обвинуваченою та в її захисником в скаргах не є слушними, оскільки не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_6 суду пояснила, що з померлим ОСОБА_11 вона проживала з 2012 року. Останній періодично зловживав алкогольними напоями. 05.12.2017 року вони з ОСОБА_11 посварилися і останній наніс їй ряд тілесних ушкоджень, після чого вона пішла до своєї мами. А потім знову повернулася до квартири ОСОБА_11 та принесла з собою горілку, оскільки останній просив її про це. В квартирі ОСОБА_11 вона випила декілька стопок горілки і вони знову почали сваритися. В процесі сварки ОСОБА_11 знову почав наносити їй удари по голові, після чого вона пішла в кімнату. А пізніше знову повернулась на кухню. Так вони декілька раз переміщались по квартирі, після чого на кухні він схопив її за одяг, а вона його штовхнула, внаслідок чого він присів на стілець. Після цього вона схопила зі столу якийсь предмет та правою рукою нанесла йому удар в ліву частину тулубу. В цей час побачила, що це ніж. Після цього ОСОБА_11 вже не рухався, а вона пішла додому, де випила ще спиртного та лягла спати. Повернулась до квартири ОСОБА_11 на наступний день біля 17 години та виявила, що останній мертвий, після чого зателефонувала його матері та в швидку медичну допомогу.

Аналогічні пояснення ОСОБА_6 зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту та відеозапису до нього, який було проведено за участі захисника та понятих, тобто в обстановці, яка виключає будь-який тиск на підозрювану особу. ОСОБА_6 пояснила та показала на місці коли, при яких обставинах та яким чином вона прийшла з квартири своєї матері до квартири співмешканця ОСОБА_11 .. Виявивши, що двері зачинені, почала гримати в них ногами. Після цього вона сама відімкнула квартиру ключем та зайшла всередину. Виявивши на кухні ОСОБА_11 , ОСОБА_6 сіла до нього за стіл та почала вживати горілку. Через деякий час між ними розпочався конфлікт. Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 показувала, де саме в кімнаті ОСОБА_11 наздоганяв її та куди саме наносив їй удари кулаками по тілу. При цьому, ОСОБА_6 показувала як вона зайшла на кухню та яким саме чином був розташований відносно неї ОСОБА_11 , коли вона схопила зі столу кухонний ніж та взяла його в свою праву руку і нанесла ОСОБА_11 один удар у верхню частину тіла останнього з лівого боку. Після чого, ОСОБА_6 покинула приміщення квартири. Крім того, в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 показала як саме вона залишила ОСОБА_11 та в якому положенні вона його знайшла 06.12.2017 року біля 18 год., коли повернулась до нього в квартиру на наступний день.

Наведені пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , які вказали, що обвинувачена співмешкала з ОСОБА_11 Зателефонувала обвинувачена їм 06.12.2017 року приблизно о 18-й годині та сказала, що зайшла до ОСОБА_11 , а він весь білий і вона не знає що робити. Вони сказали, щоб вона викликала швидку. Коли вони приїхали на місце події, ОСОБА_11 лежав на правому боці на дивані, ліва рука була піднята. Обвинуваченої на місці вже не було. Також зазначили, що бачили ОСОБА_6 з ОСОБА_11 іноді в нетверезому стані. Крім того, потерпілі вказали, що про конфлікти та агресію ОСОБА_11 в адрес ОСОБА_6 їм невідомо і синців на тілі обвинуваченої раніше не бачили.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 підтримала покази дані в суді першої інстанції, та пояснила, що ніколи не зверталася до правоохоронних органів з скаргами на неправомірну поведінку ОСОБА_11 .

Вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується показами свідків, фельдшера ОСОБА_14 та молодшої медичної сестри ОСОБА_15 швидкої медичної допомоги, які були на виклику в той день за адресою АДРЕСА_2 . Ними був оглянутий чоловік, який лежав на дивані без ознак життя. На ремені були невеликі краплі крові. Тіло вони не рухали, однак бачили надріз на светрі. Інших ушкоджень на тілі не знайшли. Тіло на момент їх приїзду було вже холодне. Вони викликали поліцію. Потім на місце приїхали мати та сестра ОСОБА_11 , які вказали, що їм телефонувала жінка. На місце події також приїхала поліція, які підняли одяг на чоловікові та виявили колоту рану в області серця.

Свідок ОСОБА_16 вказав, що під час проведення експертизи трупа ОСОБА_11 , виявив на тілі останнього одну наскрізну рану зліва. Такий удар ОСОБА_11 міг отримати у різних положеннях, крім того після отриманого удару він ще міг пересуватись. Констатував, що ОСОБА_11 на момент смерті перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а саме 4,4 проміле. Смерть наступила приблизно за 20-24 години до проведення експертизи.

Таким чином, показання обвинуваченої ОСОБА_6 у сукупності з показаннями допитаних в суді потерпілих та свідків, а також даними слідчого експерименту підтверджують ту обставину, що саме ОСОБА_6 заподіяла смерть потерпілому ОСОБА_11 .

З довідки про причину смерті ОСОБА_11 вбачається, що причиною смерті є проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва з ушкодженням серця. На підставі розтину встановлено, що до смерті призвела масивна внутрішня кровотеча.

Що також підтверджується висновком експерта №906 від 02.02.2018 року, згідно якого, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 , виявлено наступні тілесні ушкодження: рана на лівій підгрудній ділянці, по середньо-підпаховій лінії, розташована в проекції 5-го міжребер`я, з рівними, рівномірно осадженими, шириною крайового осадження по всьому периметру 0,1 см., добре співставимими краями, правим П подібним кінцем, лівим гострокутним, без збережених сполучно-тканинних перетинок в її просвіті, яка продовжується рановим каналом, який проходить через підшкірно жирову клітковину в 5-му міжребер`ї через міжреберні м`язи проникає в грудну порожнину, де наявне наскрізне ушкодження парієнтальної плеври, щілиновидної форми, в подальшому рановий канал представлений наскрізним, щілино видним ушкодженням переднього краю нижньої долі лівої легені, яка прикриває серцеву сумку та продовжується наскрізним, щілиновидним ушкодженням серцевої сумки та проникаючим, щілиновидним ушкодженням бічної стінки лівого шлуночка серця, із масивними крововиливами по ходу ранового каналу, темно-червоного кольору. Дані тілесні ушкодження виникли відносно незадовго до моменту настання смерті, від дії колючо-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що мав обухів край, шириною не менше 0,2 см, вістря та лезо з середнім ступенем гостроти заточки та найбільшою шириною в місці занурення 1,6 см, з похибкою 0,1 см, за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Додатковим висновком експерта №906-Д від 08.02.2018 року встановлено, що беручи до уваги ступінь розвитку трупних змін, а також стан реактивних змін органів та тканин виявлених на трупі ОСОБА_11 , цілком можливо, що смерть останнього настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в межах 22:00/24:00 год.. При проведенні дійсної судово-медичної експертизи, не виявлено медичних даних, які б дозволяли достатньо-достовірно стверджувати в якому положенні перебував потерпілий ОСОБА_11 (сидячому, стоячому, лежачому) на момент спричинення йому тілесних ушкоджень, водночас, як і неможливо встановити в якому положенні до потерпілого ОСОБА_11 (позаду, спереду) на момент спричинення йому тілесних ушкоджень перебував нападник. Зважаючи на локалізацію та морфологічні характеристики тілесних ушкоджень, виявлених на трупі громадянина ОСОБА_11 , слід зауважити, що зазвичай смерть потерпілих при наявності тілесних ушкоджень, аналогічних таким, настає через незначний проміжок часу, який може вираховуватися десятками секунд або декількома хвилинами, причому потерпілий на протязі цього часу міг самостійно пересуватись по квартирі, переміщаючись в інші її кімнати. На тілі громадянина ОСОБА_11 не виявлено тілесних ушкоджень, які б унеможливлювали їх виникнення за обставин та механізму, на які вказувала та відтворювала під час проведення слідчого експерименту 07.12.2017 року підозрювана ОСОБА_6 ..

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №1132-І від 27.12.2017 року на двох змивах (з ножа), об`єкти №№1,2, виявлено сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлених слідів крові на двох змивах (об`єкти №№1-3) встановлено антиген В та ізогемаглютинін анти-А ізосерологічної системи АВО. Дані сліди крові можуть походити від особи (осіб), кров якої (яких) належить до групи крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-Аізосерологічної системи АВО, в тому числі від ОСОБА_11 .. Походження виявлених слідів крові (об`єкти №№1-2) від ОСОБА_6 виключаються.

В судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечувала, що саме цим ножем вона заподіяла тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 ..

Отже, на думку колегії суддів, вказані пояснення потерпілих та свідків, відповідно до звукозапису судового засідання та які узгоджуються із письмовими доказами, не містять суперечностей між показами учасників кримінального провадження та дослідженими письмовими доказами, які наявні в справі.

Колегія суддів вважає, що зазначені докази свідчать про те, що саме в результаті умисних дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілого ОСОБА_11 . Характер заподіяного потерпілому одного тілесного ушкодження та його локалізація, а саме нанесення удару ножем в життєво важливий орган - серце, в той час, коли потерпілий знаходився відносно обвинуваченої лицем, механізм його утворення, свідчать про направленість умислу ОСОБА_6 саме на протиправне спричинення смерті потерпілому.

Доводи апелянтів про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за менш тяжким злочином, передбаченим ст. 116 або ст. 118 КК України є безпідставними.

Диспозиція ст. 116 КК України передбачає умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Диспозиція ст. 118 КК України передбачає умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, а також у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Однак, покази обвинуваченої про те, що саме поведінка потерпілого спровокувала її на вчинення злочину не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Матеріали кримінального провадження не містять будь яких даних про те, що ОСОБА_6 в момент вчинення злочину знаходилася в стані сильного душевного хвилювання, а також про те, що з боку потерпілого були посягання на її життя. Обставин, які б свідчили про протиправну поведінку потерпілого та застосування ним насильства до обвинуваченої під час сварки та в момент нанесення йому удару ножем, судом не встановлено. За таких обставин, відсутні і підстави вважати про виникнення у обвинуваченої під час вчинення злочину стану сильного душевного хвилювання, втрати контролю над собою, та нанесення потерпілому одного удару ножем в життєво важливий орган, а саме серце з метою самозахисту.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року вбачається, що - умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст. 115 КК України.

Згідно п. 27 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, суди мають призначати психолого-психіатричну експертизу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно висновку судово-психіатричного експерта №60 від 23.12.2017 року (т.2 а.п.3-4), ОСОБА_6 на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, вона може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, підекспертна ОСОБА_6 ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляла, вона могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними. ОСОБА_6 на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

В ході досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження не здобуто доказів, фактів тривалої неправомірної поведінки ОСОБА_11 , негативно характеризуючих даних, матеріалів правоохоронних органів, звернень із заявами щодо правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_11 .

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 вчинила умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 та відповідно кваліфікації її дій за ч.1 ст. 115 КК України, є вірними.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду. Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 неодноразово просила перекваліфікувати її дій на більш м`які статті кримінального кодексу, однак колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченої за іншими статтями, оскільки в апеляційних скаргах жодним чином не наведено підстав та доказів вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства в стані сильного душевного хвилювання чи при перевищенні меж необхідної оборони.

Встановлені органом досудового розслідування та районним судом фактичні обставини даного кримінального провадження вказують на те, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.

Нанесення ОСОБА_6 удару ножем в життєво важливий орган серце, сила нанесення удару, спричинення глибокого разового проникаючого удару ножем, свідчить про вчинення ОСОБА_6 саме умисного вбивства, оскільки вона передбачала, що спричинення сильного удару ножем призведе до смерті ОСОБА_11 . Спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, згідно наявних документів не є характерним для самооборони, захисту від нападу. Спосіб, знаряддя та локалізація нанесеного ОСОБА_6 удару ножем свідчить про направленість її умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені зі слів самої обвинуваченої ОСОБА_6 , свідчать про те, що передумовами скоєння злочину було вживання алкоголю ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , на підґрунті якого і скоєно вбивство.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про існування неправомірної поведінки щодо неї зі сторони ОСОБА_11 та наявність конфлікту, фактично враховані районним судом при призначенні мінімального розміру покарання за статтею інкримінованого злочину.

Обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину ОСОБА_6 районним та апеляційним судом не встановлено.

Будь яких звернень ОСОБА_6 чи інших осіб до правоохоронних органів з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_11 у матеріалах кримінального провадження немає.

У відповідності до вимог ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді. На виконання вимог цієї норми права, колегією суддів, під час апеляційного розгляду враховані вказівки Верховного Суду у Постанові від 10 жовтня 2019 року по даному кримінальному провадженні.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України та достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який є особливо тяжким злочином, а також дані про особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом відповідно до вимог ст. 66 КК України, визнано протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_11 , що передувала вчиненню злочину, про що наведено відповідні мотиви та доводи у вироку.

Зазначена позиція узгоджується з обставинами, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Крім того, судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_6 , в той самий строк, з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Суддя-доповідач: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

17.01.2020 року

(дата засвідчення копії)