Справа № 639/91/19
Провадження № 1-кп/639/235/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/91/19 (в ЄРДР №0001465 від 15.12.2018 року) за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

14.12.2018р., приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 », на якому він рухався по вул. Полтавський шлях зі сторони вул. Залютинської в бік вул. Холодногірської, зі швидкістю близько 50 км/год.

В процесі руху по вказаній вулиці, поблизу будинку №173 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові, водій ОСОБА_4 , діючи необережно проявив необачність, не вибрав безпечну швидкість руху під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, та при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїжджу частину зліва направо по ходу його руху, і якого він об`єктивно міг виявити, не своєчасно застосував гальмування, чим порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого:?

- п.18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»

та здійснив наїзд на вищевказаного пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани лівої надбрівної дуги, закритий внутрішньо-суглобовий перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням, закритий уламковий перелом фаланги 1-ої п`ясткової кістки правої кисті, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я.

У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_4 , передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю та пояснив як скоїв його при вищезазначених обставинах, визнав обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті час, місце, спосіб тощо. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_4 не визнав у зв`язку з його надмірністю, проте, під час судового розгляду в добровільному порядку здійснив поштовий переказ на відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Прокурор вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які не оспорюються обвинуваченим. Вважав за необхідне допитати обвинуваченого, потерпілого та дослідити письмові докази на обґрунтування цивільного позову. Про допит свідків сторони обвинувачення прокурор не заявляв.

Аналогічна позиція також була висловлена обвинуваченим та його захисником.

Потерпілий ОСОБА_6 також вважав необхідним допитати обвинуваченого, його та дослідити письмові докази по справі, вважав недоцільним допит будь-яких свідків.

Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін, а також свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, судом, з урахуванням думки учасників судового розгляду, було встановлено обсяг доказів та порядок їх дослідження у кримінальному провадженні допит обвинуваченого, допит потерпілого, дослідження письмових доказів (документів).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , визнав себе винним в обсязі пред`явленого обвинувачення, та пояснив, що скоїв злочин при обставинах наведених вище. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, кваліфікацію злочину, а також наслідки злочину у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого, наведених в обвинувальному акті, не оспорював. Обвинувачений показав, що 14.12.2018р., приблизно о 18:00 год., він, керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», р.н. « НОМЕР_1 », рухався по вул. Полтавський шлях м. Харкова з боку вул. Золютинської в напрямку центра міста зі швидкістю, яка не перевищували 50 км/год. На зазначеній ділянці дороги три смуги в кожному напрямку руху. Крайня права та середня смуги були зайняті. Оскільки він збирався в подальшому здійснити поворот ліворуч, то завчасно зайняв крайню ліву смугу. В районі будинку №173 по вул. Полтавський шлях, не доїжджаючи «Будинку офіцерів», який знаходиться по ліву сторону попереду був пішохідний перехід, про який йому було відомо. В цей момент його засліпили транспортні засоби, які рухались у зустрічному напрямку , внаслідок чого він почав знижувати швидкість. При цьому на пішохідному переході він нікого не бачив. Проте, в подальшому побачив на пішохідному переході безпосередньо перед його автомобілем потерпілого, який знаходився на відстані 2-3 метрів від капоту його автомобіля та переходив дорогу зліва направо по ходу його руху. Він намагався загальмувати, але уникнути дорожньо-транспортної пригоди не видалось за можливе, внаслідок чого на вказаному пішохідному переході він здійснив наїзд на ОСОБА_6 .. Контакт з потерпілим відбувся правою передньою частиною керованого ним автомобіля. Він зупинився вже за пішохідним переходом та вийшов з автомобіля. Потерпілий лежав на проїзній частині та щось кричав. Він викликав поліцію та швидку. Через деякий час прибула швидка забрала потерпілого до лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги №4, а він залишився зі слідчим для оформлення дорожньо-транспортної пригоди. Від матеріальної допомоги під час досудового розслідування потерпілий відмовився. Свої дії ОСОБА_4 піддав критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного.

Потерпілий ОСОБА_6 надав покази, що відповідна дорожньо-транспортна пригода відбулася неподалік від місця його проживання у вечорі 14.12.2018р. Так, він йшов додому, переходив по нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину вул. Полтавський шлях неподалік «Будинку офіцерів» з боку Холодногірського до Новобаварського району м. Харкова. Перетнувши половину проїзної частини, відчув удар з правого боку, від якого він відлетів від машини на 3-5 метрів. Наїзд на нього здійснив автомобіль іноземного виробництва світлого кольору, коли він знаходився на пішохідному переході. Удар відбувся правою передньою частиною автомобіля в районі розташування фари. Внаслідок наїзду в нього була розбита брова, яку довелось зашивати. Також він зазнав перелом ноги та пальця руки. Крім того, потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що під час досудового розслідування в перші дні після дорожньо-транспортної пригоди йому було запропоновано незначну матеріальну допомогу на ліки, а в подальшому лише перед судовим засіданням в апеляційному суді йому зателефонував адвокат та запропонував якусь суму на відшкодування шкоди, але він відмовився. Потерпілий підтвердив свою участь під час проведення слідчого експерименту 15.12.2018р..

Окрім показань допитаних обвинуваченого та потерпілого, вина ОСОБА_4 у вчиненні відповідного злочину підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, оглядом місця дорожньо-транспортної пригоди, проведеним старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 14.12.2018р. в період часу з 21:09 год. по 21:44 год., відображеному в протоколі та схемі, в присутності ОСОБА_4 та двох понятих, зафіксовано місце наїзду автомобіля «Chevrolet Lacetti», р.н. « НОМЕР_1 » на пішохода на пішохідному переході на вул. Полтавський шлях м. Харкова в крайній лівій смузі в бік вул. Холодногірської; ширину дорожнього покриття 20,9 м., його вид асфальтобетоне, стан покриття сухе, кількість смуг для руху в напрямку огляду три, нанесення на проїжджій частині дорожньої розмітки 1.14.1; наявність осипу скла та уламків пластмаси, їх місцезнаходження; пошкодження автомобіля «Chevrolet Lacetti», р.н. « НОМЕР_1 » - розбитий передній бампер, відбиття правого дзеркала заднього виду, а також технічну справність рульових та гальмівних систем, ходової частини, наявність тиску в шинах. (т. 1 а.с. 216-222)

Відповідні пошкодження автомобіля також зафіксовані в протоколі огляду та затримання транспортного засобу від 14.12.2018р., складеного слідчим за участі ОСОБА_4 та двох понятих. (т. 1 а.с. 223-225)

В ході проведення слідчого експерименту 15.12.2018р. за участі ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 останні в присутності двох понятих на місці детально показали механізм дорожньо-транспортної пригоди, відтворивши їх дії, обстановку та обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.12.2018р., які в цілому узгоджуються та не суперечать показам обвинуваченого та потерпілого, наданими під час судового розгляду. (т. 1 а.с. 226-231)

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №1358/1359/18 від 26.12.2018р. (вихідними даними для проведення якої були фактичні дані, зафіксовані в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та отриманні під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_6 ) у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією. Водій автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти ДТП виконанням вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. Місце наїзду на пішохода розташовувалось перед осипом скла та пластику по напрямку руху до вул. Холодногірської (позиція №5 на схемі). (49-54)

За результатами проведення судово-медичної експертизи (висновок №12-14/1003-А/18 від 21.12.2018р.) встановлено, що у зв`язку з подією, яка мала місце, у ОСОБА_6 мали місце забійна рана лівої надбрівної дуги, закритий внутрішньо-суглобовий перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням, закритий уламковий перелом основної фаланги 1-ої п`ясткової кістки правої кисті.

Вказані вище ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від травматичної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості травматичної поверхні яких в ушкодженнях не відобразилися, не виключено, що в умовах дорожньо-транспортної пригоди, при зіткненні рухомого транспортного засобу із пішоходом, при обставинах та в строк відомих з ухвали слідчого судді (14.12.2018р., близько о 18:10 год.)

Згідно консультативного висновку № 10/1915 від 14.12.2018 року з КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР на ім`я ОСОБА_6 забійна рана лівої надбрівної дуги у своїй течії призвела до хірургічного втручання - зшивання рани шовним матеріалом, закриті переломи кісток обох окість були вправлені із накладанням гіпсових шин.

Забійна рана лівої надбрівної дуги відповідно до п. 2.3.2. "а", п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я.

Закритий внутрішньо-суглобовий перелом дистального метаепіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням та закритий уламковий перелом основної фаланги 1-ої п`ясткової кістки правої кисті, як у сукупності так й кожне окремо, відповідно до п. 2.2.1. «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за критерієм тривалості розладу здоров`я (для загоєння вказаних переломів необхідний термін не менш 3-х тижнів (21 дня)).

Керуючись приміткою п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» , затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., діагнози «Ушыб мягких тканей затылочной области, лица...» вказані в консультативному висновку № 10/1915 від 14.12.2018 року з КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР на ім`я ОСОБА_6 не підтверджений об`єктивними медичним даними, так, як встановлений на підставі суб`єктивних факторів та не підтверджується об`єктивним судово-медичним даними - наявністю будь-яких ушкоджень (в тому числі синець, садно чи інше) в цій ділянці, тому, при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, не враховувалися.

Згідно консультативного висновку № 10/1915 від 14.12.2018 року з КНП «МКЛШНМД їм проф О.І Мещанінова» ХМР на ім`я ОСОБА_6 , встановлено: «алкотест 0,00%о». (т. 1 а.с. 232-233)

Належність, допустимість та достовірність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв, та вважає такими, що є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Аналізуючи фактичні дані, встановлені на підставі наведених доказів, зокрема і показань самого обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про доведеність його вини, в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України), у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Перевіркою особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався; одружений; є пенсіонером МВС; має місце реєстрації та постійне місце проживання; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним злочином невеликої тяжкості; вік обвинуваченого повних 63 роки; відношення обвинуваченого до скоєного злочину, його конкретні обставини; особу винного; обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які його обтяжують та добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілому у розмірі 3000,00 грн..
Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

Враховуючи положення ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України, вік обвинуваченого, а також, що він є пенсіонером, ОСОБА_4 з числа передбачених в санкції частини 1 статті 286 КК України може бути призначене основне покарання лише у виді штрафу або арешту.
Обставин, які б свідчили, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 основного покарання у виді штрафу буде недостатнім для досягнення цілей покарання, судом не встановлено. При цьому можливість сплати штрафу обвинуваченим підтверджується фактом отримання ним пенсії та добровільним частковим відшкодування шкоди потерпілому, а також визнавалось ОСОБА_4 в судовому засіданні.
Водночас, враховуючи грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, що призвело до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (забійної рани лівої надбрівної дуги, яка призвела до хірургічного втручання - зшивання рани шовним матеріалом, закритих переломів двох кісток), зокрема і середньої тяжкості, у суду не має підстав вважати, що не застосування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами буде справедливим та співмірним з вчиненим злочином у сфері безпеки руху, а також у подальшому забезпечить попередженню вчинення нового злочину.
За наведеного суд вважає, що не призначення додаткового покарання було б явно несправедливим, а отже призначене покарання м`яким.
Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року по справі № 127/15812/15.
До того ж, з урахуванням того, що обвинувачений є пенсіонером, не має роботи, яка б обумовлювала необхідність наявності посвідчення водія, призначення вказаного додаткового покарання не є занадто обтяжливим та непропорційним скоєному злочину.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 , попередження скоєння ним нових злочинів та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому на теперішній час можливе шляхом призначення йому основного покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Щодо цивільного позову ОСОБА_6 , то він просив стягнути з обвинуваченого на його користь 289000,00 грн., з яких

на відшкодування матеріальної шкоди: 1) за виниклий в нього борг за газ 35000,00 грн.; 2) за вартість золотих виробів, які він був змушений закласти в ПТ «Ломбард Дарс», з урахуванням відсотків 43000,00 грн.; 3) втрачений заробіток за період з 14.12.2018р. по 11.11.2019р. 40000,00 грн.; 4) згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 51000,00 грн.; 5) витрати на лікування, проїзд, адвокатів, консультації, упущена вигода оренди за рік 75000,00 грн., а всього відповідно 244000,00 грн.;

решта на відшкодування моральної шкоди 45000,00 грн. (289000 244000 = 45000).

Надаючи оцінку законності та обґрунтованості вимогам потерпілого щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 1 статті 129 КПК України встановлено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Положеннями КПК України закріплено субсидіарне застосування до процесуальних відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, норм Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судовим розглядом встановлено, що між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 виникли деліктні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
При цьому, в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Аналогічні роз`яснення наведені в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Водночас, потерпілим ОСОБА_6 не доведено, що борг за оплату газопостачання у розмірі 35000,00 грн. виник в нього саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Теж стосується вимог про відшкодування вартості золотих виробів, які ним було закладено в ПТ «Ломбард Дарс», з урахуванням відсотків, у розмірі 43000,00 грн.

При цьому суд відзначає, що борг у ОСОБА_6 за оплату природного газу, хоча і в меншому, але існував і до дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується відповідними довідками, наданими ТОВ «Харківгаз Збут» (т. 1 а.с. 210-211)

Витрати ОСОБА_6 на лікування, проїзд, адвокатів, консультації, упущена вигода оренди за рік у розмірі 75000,00 грн. потерпілим жодним чином не підтверджено належними та допустимими доказами та відповідно не доведено.

Також ОСОБА_6 не доведено розміру заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 40000,00 грн.. Зокрема, потерпілим не надано доказів на підтвердження строку такої втрати чи зменшення працездатності, на який він посилався - з 14.12.2018р. по 11.11.2019р., що є вихідним для його розрахунку в силу положень ст. 1195 ЦК України.

Посилання потерпілого на право отримати відшкодування у розмірі 51000,00 грн. на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, адже ОСОБА_4 не є належним відповідачем в даному випадку, оскільки відповідно до положень зазначеного Закону страхове відшкодування здійснюється страховиками та/або Моторним (транспортним) страховим бюро України.
З огляду на викладене, потерпілим не доведено підстав та розміру стягнення з ОСОБА_4 на його користь на відшкодування матеріальної шкоди суми у загальному розмірі 244000,00 грн., а тому в задоволенні позовних вимог у вказаній частині необхідно відмовити.

Щодо вимог ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, яка ним оцінена в 45000,00 грн., то відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч. 2 ст. 1187 ЦК України)
За змістом роз`яснень, наведених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що потерпілий ОСОБА_6 зазнав моральних переживань через скоєння щодо нього злочину, в та через завдання шкоди його здоров`ю діями обвинуваченого (забійної рани лівої надбрівної дуги, яка призвела до хірургічного втручання - зшивання рани шовним матеріалом, закритих переломів кісток, які були вправлені із накладанням гіпсових шин), тому суд приходить до висновку, що діями ОСОБА_4 потерпілому спричинено моральну шкоду.
Водночас, судом також враховується, що відповідний злочин є необережним, а обвинувачений пенсіонером.

При цьому, виходячи з принципів розумності, справедливості та виваженості (ст. 3, ч. 3 ст. 23 ЦК України), а також враховуючи характер та ступінь тяжкості встановлених тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_6 , суд вважає, що вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме суд оцінює її у розмірі 15 000,00 грн., а тому стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням добровільно відшкодованої обвинуваченим шкоди у розмірі 3000,00 грн. (т. 1 а.с. 215), підлягає сума у розмірі 12 000,00 грн.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2018 року, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 129, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн. (п`ять тисяч сто грн. 00 коп.) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 12000,00 грн. (дванадцять тисяч грн. 00 коп.).
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.
Речовий доказ автомобіль «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 » - повернути (вважати повернутим) власнику ОСОБА_4 . (т. 1 а.с. 57)

Процесуальні витрати у розмірі 1430 грн. за проведення автотехнічної експертизи стягнути з ОСОБА_4 на користь держави з перерахуванням зазначених коштів з позначкою виду платежу витрати за проведення еспертизи (вже сплачений ОСОБА_4 10.04.2019 т. 1 а.с. 72).
Скасувати арешт майна, який накладено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2018 року на автомобіль «Chevrolet Lacetti» р.н. « НОМЕР_1 », який на праві власності належить ОСОБА_4 . (т.1 а.с. 55-56)
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1