Постанова

Іменем України
06 лютого 2020 року

м. Київ
Справа № 734/796/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4823/644/19

Провадження № 51 5482 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 у режимі відеоконференції,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000828 від 09 грудня 2018 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісне Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ст. 115 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 09 грудня 2018 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 09 грудня 2018 року за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у ході словесного конфлікту, який виник після спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин після того, як ОСОБА_8 штовхала його в спину, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді смерті та, хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, схопив зі столу кухонний ніж, лезом якого умисно завдав один удар в область лівої половини грудної клітки ОСОБА_8 , заподіявши проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітки, що є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпечності для життя, від якого вона померла на місці події. Причиною смерті ОСОБА_8 стала гостра крововтрата як наслідок одиночної проникаючої колото-різаної рани грудної клітки з ушкодженням верхньої долі лівої легені, навколосерцевої сумки, серця, які супроводжувалися гострою зовнішньою та внутрішньою кровотечею та крововиливом у порожнину навколосерцевої сумки.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушення права ОСОБА_6 на захист, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Указує на те, що умислу вбивати дружину в ОСОБА_6 не було, він намагався себе захистити і не передбачав настання тяжких наслідків, а тому вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 119 ч. 1 КК України. Зазначає, що в порушення вимог ст. 290 КПК України ОСОБА_6 не було ознайомлено з матеріалами кримінального провадження ні особисто, ні за участі захисника. Вважає, що має місце порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки захисник на досудовому слідстві та в суді першої інстанції неналежно здійснював його захист, а суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 401 ч. 4 КПК України здійснив розгляд без безпосередньої участі ОСОБА_6 . Крім того, указує на те, що при призначені покарання суд належним чином не врахував всіх обставин кримінального правопорушення та даних про особу ОСОБА_6 .
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги захисника та просили її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими доказами.

Суд першої інстанції ретельно дослідив та перевірив на предмет допустимості докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_6 та на підтвердження його винуватості послався, у тому числі: на показання самого засудженого ОСОБА_6 про те, що під час словесної сварки його дружина ОСОБА_8 штовхнула його у спину, а він взяв ніж, замахнувся в бік дружини та зачепив її ножем, після чого вона впала; на показання свідка

ОСОБА_9 , яка виявила тіло ОСОБА_8 та викликала швидку; на показання свідка ОСОБА_10 , який виїздив на місце у складі бригади швидкої медичної допомоги, що він виявив жінку без ознак життя з ножовим пораненням, одежа якої була у крові; на дані, які містяться в протоколі огляду місця події від

09 грудня 2018 року, в ході якого було виявлено труп ОСОБА_8 та вилучено знаряддя злочину кухонний ніж; на дані, які містяться в протоколі огляду трупа

ОСОБА_8 від 10 грудня 2018 року; на висновок судово-медичної експертизи від

22 січня 2019 року № 221 про виявлені на тілі ОСОБА_8 тілесні ушкодження, їх локалізацію та механізм утворення, а також причину смерті ОСОБА_8 , який в судовому засіданні підтвердив експерт ОСОБА_11 та зазначив, що при наданні кваліфікованої медичної допомоги малоймовірно, що ОСОБА_8 могла б вижити; на висновок судово-медичної експертизи від 22 лютого 2019 року № 1-МК, відповідно до якого не виключається виникнення тілесних ушкоджень від дії ножа представленого на експертизу; на дані, які містяться у медичній виписці від 10 грудня 2019 року про те, що о 01 годині встановлено факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння.
Суд також правильно оцінив та врахував дані, які містяться в протоколі слідчого експерименту від 12 грудня 2018 року, в ході якого ОСОБА_6 детально розповів та на місці продемонстрував обставини завдання удару ножем його дружині ОСОБА_8 ; висновок додаткової судово-медичної експертизи від 06 лютого

2019 року № 22 про те, що тілесні ушкодження могли бути заподіяні за обставин, зазначених ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту; дані, які містяться в протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді аудіо-, відеоконтролю.

Згідно з висновком судової психіатричної експертизи від 20 грудня 2018 року № 686 ОСОБА_6 на період часу, до якого відносить інкриміноване кримінальне правопорушення, міг (був здатний) усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час мають місце клінічні ознаки органічного розладу особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку складного ґенезу (наслідки гострого порушення мозкового кровообігу, алкоголізація) з емоційною лабільністю, примусові заходи медичного характеру не показані.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки і, хоча не бажав, але свідомо припускав настання наслідків у вигляді смерті (непрямий умисел). Колегія суддів також вважає правильними висновки суду про відсутність суспільно небезпечного посягання щодо ОСОБА_6 з боку ОСОБА_8 і стан його здоров`я не може свідчити про перебування в стані необхідної оборони.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 115 ч. 1 КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення права ОСОБА_6 на захист є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Статтею 59 Конституції України гарантовано кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що захист прав та законних інтересів під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження судом першої інстанції здійснював адвокат ОСОБА_12 , залучений слідчим за призначенням в порядку ст. 49 КПК України. Кримінальне провадження в суді першої інстанції проведено за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_12 , будь яких клопотань про відмову від зазначеного захисника чи скарг про неналежне виконання ним своїх обов`язків ОСОБА_6 не подавав, їх позиція щодо спрямованості умислу ОСОБА_6 була узгодженою. У суді апеляційної інстанції захист прав та законних інтересів ОСОБА_6 здійснював обраний ним адвокат ОСОБА_7 , з якою ОСОБА_6 уклав договір від 16 червня 2019 року.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 та його захиснику 28 лютого 2019 року в порядку ст. 290 КПК України було надано доступ до матеріалів досудового розслідування. У розписках про отримання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування, а також під час судового розгляду ні ОСОБА_6 , ні його захисник не заявляли про ненадання стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження. Із аудіозапису судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, видно, що обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику адвокату ОСОБА_12 були роз`ясненні права та обов`язки, після оголошення прокурором обвинувального акту ОСОБА_6 зазначав, що суть пред`явленого обвинувачення йому зрозуміла, вину він не визнає. Із заявами чи клопотаннями про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 , його захисник адвокат ОСОБА_12 під час судового провадження в судах першої та апеляційної інстанцій не звертався і дані про це в матеріалах провадження відсутні. Після підписання ОСОБА_6 договору про надання юридичних послуг з адвокатом ОСОБА_7 за відповідним клопотанням суд першої інстанції забезпечив цьому захиснику ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції з дотриманням положень статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до от. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, стан його здоров`я, а також думку потерпілого щодо міри покарання. Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, а обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. При цьому суд врахував і ті обставини та дані про особу ОСОБА_6 , на які є посилання в касаційній скарзі захисника.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах ближче до мінімальної межі санкції ст. 115 ч. 1 КК України, мотивувавши таке рішення.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи, у тому числі доводи про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 та неврахування судом при призначенні покарання всіх обставин кримінального правопорушення і даних про особу ОСОБА_6 , та визнав їх безпідставними, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Крім того, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, також у разі, якщо про це надійшло його клопотання (ст. 401 ч. 4 КПК України).

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з тим, в апеляційних скаргах не порушувалося питання про погіршення становища ОСОБА_6 , ні в апеляційній скарзі від 20 червня 2019 року, ні в уточненнях до неї від 26 червня 2019 року ОСОБА_6 не висловлював прохання проводити апеляційний розгляд з його участю та відповідних клопотань не подавав. Із журналу судового засідання від 03 вересня 2019 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, видно, що адвокат ОСОБА_7 висловила думку про необхідність безпосередньої участі її підзахисного в судовому засіданні, але при цьому підтвердила, що сам ОСОБА_6 відповідних клопотань не подавав і при особистій зустрічі з нею напередодні апеляційного розгляду таких клопотань для суду не передавав. За таких обставин доводи касаційної скарги в цій частині щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону також безпідставні.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3