Провадження №11-кп/801/374/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке призначене до судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний повторно до спливу продовженого строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2019 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.01.2020 року, з урахуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченим запобіжного заходу судом було враховано вимоги ст.178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
Також судом було враховано положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Суд при вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухав думку прокурора ОСОБА_10 , який висловив думку щодо необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, мотивуючи продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутністю підстав для зміни їм запобіжних заходів, оскільки враховуючи міру покарання, яка може бути до них застосована у випадку визнання їх винуватими у вчиненні даного злочину, а також те, що вини можуть переховуватися від суду та впливати на свідків, не зареєстровані на території м. Вінниці, не працюють, не мають постійного джерела доходів, тому можуть продовжувати вчиняти нові злочини або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Місцевий суд погодився з думкою прокурора, враховуючи те, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який, в разі доведення їх винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на певний строк. На переконання суду, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватись від суду. Суду не надано доказів, що обвинувачені до затримання були працевлаштовані, тому існує ризик, що вони можуть продовжувати вчиняти інші корисливі злочини. Також, існує ризик, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть чинити тиск на свідків, з метою зміни їх показів. Крім того, у разі зміни їм запобіжних заходів на більш м`які, обвинувачені можуть іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Судом враховано також те, що обвинувачені проживали на території міста Вінниці у орендованій квартирі, однак доказів які б підтвердили наявність у обвинувачених постійного місця проживання суду не надано. Враховуючи усі зазначені вище обставини, на думку суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених. За таких обставин, суд вважав за необхідне продовжити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2020 року скасувати.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за відсутності клопотання прокурора про необхідність продовження тримання під вартою суд першої інстанції не мав права самостійно ініціювати питання продовження запобіжного заходу. Також ч.3 ст.331 КПК України не передбачає можливості розгляду вказаного питання щодо декількох обвинувачених одночасно, враховуючи вимоги ст.ст.177, 178 КПК України суд повинен встановити мету і застосування (продовження) запобіжного заходу для кожного обвинуваченого окремо, чого дотримано не було. Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.183 КПК України, яка є обов`язковою до застосування, не виконав обов`язок щодо визначення розміру застави відносно обвинувачених та не мотивував підстави відмови. За таких обставин, вважає, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Зазначила про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики передбаченні ст.177 КПК України не зменшилися, запобіжні заходи відносно обвинувачених обрані правильно, підстав для їх зміни, скасування немає. Також звернула увагу на те, що обвинуваченні не зареєстровані на території м. Вінниці, до затримання офіційно ніде не працювали, постійного джерела доходів не мали, а тому можуть продовжувати вчиняти нові злочини або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи дане питання, задовольнив усне клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, яке ним було мотивоване.
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомлені судом про розгляд апеляційної скарги їх захисника, проте, не виявили бажання особисто бути присутніми при її розгляді, як зазначив їх захисник, письмових заяв з цього приводу до суду не подавали, а тому суд згідно вимог ч. 4 с. 405 КПК України судовий розгляд проведено у їх відсутність.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи прокурора, захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Встановлено, що в судовому засіданні 22.01.2020 року за участю прокурора, обвинувачених та їх захисника, судом першої інстанції було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у виді тримання під вартою. Прокурор ОСОБА_10 висловив свою думку та наполягав щодо необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, обґрунтовуючи свою думку, продовженням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутністю підстав для зміни їм запобіжних заходів, оскільки враховуючи міру покарання, яка може бути до них застосована у випадку визнання їх винуватими у вчиненні даного злочину, а також те, що вини можуть переховуватися від суду та впливати на свідків, не зареєстровані на території м. Вінниці, не працюють, не мають постійного джерела доходів, тому можуть продовжувати вчиняти нові злочини або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Так, вирішуючи питання щодо доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції враховував, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який, в разі доведення їх винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на певний строк. На переконання суду, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватись від суду. Також суду не було надано доказів, що обвинувачені до затримання були працевлаштовані, у зв`язку з чим існує ризик, що вони можуть продовжувати вчиняти інші корисливі злочини. Також суд виходив з того, що існує ризик, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть чинити тиск на свідків, з метою зміни їх показів. Крім того, у разі зміни їм запобіжних заходів на більш м`які, обвинувачені можуть іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Судом також було враховано те, що обвинувачені проживали на території міста Вінниці у орендованій квартирі, однак доказів які б підтвердили наявність у обвинувачених постійного місця проживання суду надано не було. Тому на думку суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених. За таких обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне продовжити як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції також взяв до уваги дані, що характеризують особи підозрюваних, вік та стан їх здоров`я, який на час розгляду клопотання задовільний, відсутність у них постійного місця роботи та доходу, а також доведені прокурором обставини, що передбачені п.1, п.2 та п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, віднесено до тяжких.
Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами захисника про можливість застосування відносно обвинувачених менш суворого запобіжного заходу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Вказані захисником обставини на те, що обвинувачені маютьпостійне місце поживання в м. Вінниці та стійкі соціальні зв`язки, так як вони одруженні та мають на своєму утриманні дітей хоча і частково знайшли своє підтвердження, але вони не є тими безумовними і беззаперечними обставинами, які унеможливлюють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і повинні враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість його застосування.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника із посиланням на практику Європейського суду з прав людини про те, що сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченим, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як це суперечить презумпції невинуватості, колегія суддів звертає увагу, що суд вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою кожному з обвинувачених, належним чином оцінив існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особи обвинувачених, та встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, що в повній мірі відповідає вимогам закону.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушенняз урахуванням характеру протиправних насильницьких дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції вважає постановлене судове рішення законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4