Справа № 589/59/18
Провадження № 1-кп/589/66/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0001593 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час вчинення злочину не судимого, засудженого 27.11.2019 року вироком Кролевецького районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У вечірній час 13.11.2017р. ОСОБА_4 , знаходячись на вул. Садовий Бульвар в м. Шостка Сумської області, маючи умисел на заволодіння чужим майно шляхом обману, діючи повторно, переслідуючи мету незаконного збагачення попросив у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон, мотивуючи це необхідністю зателефонувати, який не мав наміру повертати. ОСОБА_5 , будучи необізнаним про злочинний намір ОСОБА_4 , передав мобільний телефон марки «Huawei Y-5» в руки останньому, щоб той мав змогу подзвонити, розраховуючи на повернення телефону після здійснення дзвінка. Після цього ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, завіривши ОСОБА_5 в необхідності разом з його мобільним телефоном відійти на певний час, щоб здійснити дзвінок та в подальшому повернути йому телефону, хоча не мав такого наміру, з вказаного місця зник разом з мобільним телефоном марки «Huawei Y-5» та цього ж вечора без відома ОСОБА_5 продав мобільний телефон невідомому чоловіку.

Таким чином, ОСОБА_4 шляхом обману заволодів майном ОСОБА_5 , а саме мобільним телефоном марки «Huawei Y-5», вартістю 2000 грн., чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчинені інкримінованого злочину визнав повністю, зазначивши, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності. ОСОБА_4 суду показав, що приблизно два-три роки тому (більш точної дати обвинувачений не пам`ятає) він попросив у ОСОБА_5 телефон аби зателефонувати, однак повертати його він не збирався. Коли ОСОБА_5 передав обвинуваченому телефон, останній сказав йому почекати, а сам взявши телефон пішов геть, не повернувши телефон потерпілому.

Обвинувачений не оспорює розміру заподіяних збитків, зазначеного у пред`явленому обвинуваченні, не заперечує вірність кваліфікації своїх дій органами досудового слідства, критично ставиться до вчиненого ним злочину та щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_5 04.11.2019р. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, зазначивши, що цивільний позов він підтримує. В подальші судові засідання жодного разу не з`явився.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за клопотанням прокурора та за згодою обвинуваченого судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням висновку експертизи від 23.11.2017р. № 19/119/9-3/3729е (з метою перевірки розміру шкоди, заподіяної злочином через його відмінність від заявленого у цивільному позові), а також тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши висновок експертизи від 23.11.2017р. № 19/119/9-3/3729е, відповідно до якого ринкова вартість майна, викраденого у ОСОБА_5 , з урахуванням зносу на момент вчинення злочину становила 2000 грн., суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Так, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а також наступні дані про особу винного. Так, обвинувачений є особою молодого віку, має професійно-технічну освіту, військову службу не проходив, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на час вчинення злочину не судимий, не працює, неодружений, утриманців не має, проживає разом з матір`ю, за місцем реєстрації характеризується формально скарг та компрометуючих матеріалів на нього не надходило.

В судовому засіданні обвинувачений визнав вину у вчиненому злочині, висловив жаль з приводу вчиненого. Крім того, обвинувачений сприяв здійсненню досудового розслідування, що підтверджено стороною обвинувачення.

Тому, на підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обставини вчинення злочину, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України слід призначити у межах, установлених у санкції відповідної частини зазначеної статті КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік, оскільки, на думку суду, його виправлення і перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

Остаточно призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує таке.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2019р. ОСОБА_4 визнано винним та засуджено вироком Кролевецького районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Вказаний вирок ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.04.2020р. був змінений в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_4 у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 02.11.2019р. по 22.04.2020р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України враховуючи, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку від 27.11.2019 р., приймаючи до уваги кількість злочинів, що входять до сукупності, вид сукупності, яка є реальною, разом з тим і відсутність тяжких наслідків, ОСОБА_4 слід призначити покарання за сукупністю злочинів з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, зарахувавши в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 27.11.2019р. з 02.11.2019р. по 19.06.2020р., з якого період з 02.11.2019р. по день набрання вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 27.11.2019р. законної сили (22.04.2020р.) - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На думку суду, саме такий вид і розмір покарання є співмірним діянню і характеристиці особи та буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

Так, ОСОБА_5 за цивільним позовом просить стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 3000 грн., заявлену ним як вартість телефону, яким заволодів обвинувачений внаслідок вчинення цього злочину, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні обвинувачений цивільний позов не визнав, вказуючи на невідповідність заявленого розміру матеріальної шкоди вартості телефону, що визначена під час досудового розслідування. А розмір суми, заявленої на відшкодування моральної шкоди, обвинувачений вважає завищеним та таким, що не відповідає заподіяній моральній шкоді.

Тож, суд, заслухавши думку цивільного відповідача, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 неправомірно (шляхом вчинення злочину) заволодів мобільним телефоном «Huawei Y-5», вартістю згідно з висновком товарознавчої експертизи №19/119/9-3/3729е 2000 грн., що належить цивільному позивачу ОСОБА_5 , який так і не повернутий власнику, суд доходить висновку, що в результаті злочинних дій ОСОБА_4 цивільному позивачу заподіяно матеріальну шкоду саме у вказаному розмірі. При цьому, слід зазначити, що цивільним позивачем не надано жодного доказу, що реальна вартість втраченого ним телефону на час розгляду справи є вищою, ніж встановлено, і складає 3000 грн.

З огляду на викладене, враховуючи наявність правових підстав, передбачених наведеними вище вимогами ЦК України для покладання відповідальності за завдану шкоду саме на обвинуваченого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 щодо відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити частково, у доведеному розмірі - 2000 грн.

Вимоги позову ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню огляду на наступне.

В обґрунтування вимог щодо моральної шкоди позивач зазначив, що у зв`язку з незаконним заволодінням його мобільним телефоном ОСОБА_5 довелося шукати гроші для придбання нового телефону, через що він не міг тривалий час спати вночі, і його незначний бюджет довелося спрямувати на придбання іншого мобільного телефону. Також через втрату мобільного телефону, він втратив будь-який зв`язок із близькими людьми та був змушений відновлювати контакти.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає, що неправомірне заволодінням ОСОБА_4 телефоном потерпілого призвело до моральних страждань потерпілого, його переживань з приводу вчиненого по відношенню до нього злочину та втрати свого майна, тобто потерпілому заподіяно моральну шкоду.

Між вказаними протиправними діяннями відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілому мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

Водночас при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілого, характер його душевних страждань, пов`язаний лише з майновими втратами, відсутність негативних наслідків для здоров`я потерпілого. Будь-яких тяжких вимушених змін у житті потерпілого або неможливість відновлення попереднього стану чи необхідність тривалого часу та значних зусиль для цього цивільний позивач не довів. З врахуванням наведеного, виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в сумі 200 грн.

Питання щодо процесуальних витрат вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 27.11.2019р., ОСОБА_4 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зарахувавши ОСОБА_4 у строк покарання строк частково відбутий за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 27.11.2019р. з 02.11.2019р. по 19.06.2020р., з якого період з 02.11.2019р. по день набрання вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 27.11.2019р. законної сили (22.04.2020р.) - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2000 / дві тисячі/ грн 00 к., а в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 /двісті/ грн 00 к.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати - вартість проведеної експертизи в розмірі 296 /двісті дев`яносто шість/ грн 61 к.

Речовий доказ, а саме: сім-карту оператора «Київстар», яка зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1