Справа № 473/372/20
Номер провадження1-кп/473/146/2020
ВИРОК
іменем України

"13" травня 2020 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
учасники процесу:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000075 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м.Вознесенськ Миколаївської області, тимчасово не працює, з повною загальною середньою освітою, має на утриманні одну малолітню дитину, не судимий в силу ст.89 КК України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

В листопаді 2018 року, більш точну дату не встановлено, у ОСОБА_4 в момент проживання в орендованій квартирі ОСОБА_5 , яка розташована за адресою АДРЕСА_2 виник прямий умисел на вчинення крадіжки чужого майна. Після чого, з корисливих мотивів без відома власника квартири, шляхом демонтування ОСОБА_4 таємно викрав із системи опалення приміщення квартири три чавунні батареї на 7 секцій кожна загальною вартістю 525 грн., одну чавунну батарею на 11 секцій вартістю 275 грн., водяний насос для перекачки води із системи опалення радянського виробництва вартістю 850 грн., сушарку для рушників вартістю 600 грн., металеві труби діаметром 32 мм загальною довжиною 30 м загальною вартістю 1350 грн., алюмінієві гардини у кількості 5 штук загальною вартістю 500 грн., змішувач води вартістю 250 грн. Після чого виніс викрадене майно з приміщення квартири та розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого ОСОБА_5 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 4350 грн.
Крім цього, у вересні 2019 року, більш точну дату не встановлено, у ОСОБА_4 , який на той час працював на території ТДВ «Агропромтехніка», що по вул.Київській, 237 в м.Вознесенськ Миколаївської області та мав доступ до боксу ПП «Люкс-паркан» виник прямий умисел на вчинення викрадення чужого майна, після чого з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, в той момент коли ОСОБА_4 знаходився в приміщенні боксу один та за його діями ніхто не спостерігав, він таємно викрав кутову шліфувальну машинку марки «Сталь КШМ22-230 П» вартістю 460 грн., електричний дріль марки «Intertool DT-0107» вартістю 125 грн. та будівельний рівень із поворотною стрілкою марки «Intertool» вартістю 200 грн., які належать працівникові даного підприємства ОСОБА_6 . Після чого, виніс викрадене майно з приміщення боксу та території ТДВ «Агропромтехніка» і розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого ОСОБА_6 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 785 грн.

Позиція обвинуваченого.

Під час судового розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не оспорюючи жодної із обставин, зазначених в обвинувальному акті. Пояснив, що в 2018 році проживав на квартирі у потерпілого ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 з дружиною та дитиною. З квартири демонтував та продав систему опалення. Потерпілому повернув 5 батарей, такі, як викрав. Інше майно не повернув, шкоду не відшкодував.
Щодо епізоду із ОСОБА_6 , то зазначив, що працював у потерпілого, мав доступ до інструментів, які одного разу і викрав, здав в ломбард. Повернув потерпілому будівельний рівень, а вартість іншого майна відпрацював.
Обвинувачений ОСОБА_4 визнав позов потерпілого ОСОБА_5 частково, в частині матеріальної шкоди у розмірі, визначеному обвинувальним актом, щодо моральної шкоди - визнав у сумі 5000 гривень, витрати потерпілого на правовому допомогу не визнав. Зазначив, що шкоду потерпілим відшкодував, частково, а саме: потерпілому ОСОБА_5 в частині вартості викрадених батарей, так як повернув аналогічні, та потерпілому ОСОБА_6 повністю, оскільки відпрацював спричинені збитки. Просив суворо не карати.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, тому з урахуванням положень ст.325 КПК України та позиції учасників процесу судом було прийнято рішення про проведення судового засідання у відсутності потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що з його дозволу обвинувачений жив в квартирі, що йому належить, звідки демонтував та викрав систему опалення. Обіцяв відновити опалення, але це не зробив. Дійсно надав в замін батареї, про що є розписка його дружини, проте не відновив стан квартири, як те обіцяв зробити.
На підставі наданих прокурором письмових доказів було встановлено, що вартість викраденого у потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 майна підтверджена довідками ПП ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є допустимими доказами в частині визначення розміру матеріальної шкоди, спричиненої злочином, з огляду на положення п.6 ч.2 ст.242 КПК України.
Той факт, що майно, викрадене у потерпілого ОСОБА_6 було здано обвинуваченим до ломбарду підтверджується актом експертизи та оцінки заставленого майна та квитанцією ТОВ «Ломбард-сейф», де заставодавцем майна, а саме шліфувальної машини значиться ОСОБА_4 .
Згідно із розпискою дружини потерпілого ОСОБА_5 вона отримала від ОСОБА_4 чугунці батареї у загальній кількості 8 штук та пластикові труби, які той віддав взамін вирізаної системи опалення.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України суд визнає факт часткового відшкодування ним потерпілим спричиненої шкоди та визнання власної вини у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України - встановлено не було,

Мотиви призначення покарання, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у вчинених злочинах визнав, згідно ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно; має родину та неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря нарколога; наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, а також те, що злочини, які вчинив ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України належать до злочинів середньої тяжкості, суд вважає, що виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових злочинів можливе у разі призначення покарання у межах санкції ч.1 та ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив два злочини проти власності, тому покарання ОСОБА_4 має бути призначено за сукупністю злочинів з огляду на положення ч.1 ст.70 КК України. Разом із тим, з огляду на позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, а також дані про особу обвинуваченого, його поведінку, наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, в тому числі родини, суд вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Щодо висновку органу пробації від 31.03.2020 року, який вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, - то суд враховує не лише дані цього висновку, а й всі матеріали провадження, позиції учасників процесу, зокрема прокурора, який в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, та обвинуваченого, який проти такого не заперечував.
Крім того, суд враховує положення ч.5 ст.314-1 КПК України про те, що досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, але згідно із ч.1 цієї статті метою досудової доповіді є забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

Крім того, згідно із Постановою ВС від 13 листопада 2018 року справа №401/2807/16-к провадження №51-2816км18 Верховний Суд зазначив, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Вирішуючи пред`явлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 17457 гривень матеріальної та 20000 гривень моральної шкоди, а також 500 гривень витрат на оплату послуг захисника суд враховує положення ч.2 ст.127 КПК України, яка передбачає, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 визнав частково, а саме матеріальну шкоду у межах пред`явленого обвинувачення, а моральну у розмірі не більше 5000 гривень.
Судом при вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 враховуються положення п.3 ч.1 ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України про те, що обов`язок доказування обставин щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також процесуальних витрат покладається на потерпілого.
З матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого завдану матеріальну шкоду у розмірі 17457 грн. гривень, вказуючи, що ця сума має бути витрачена ним на відновлення системи опалення.
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_5 надав локальний кошторис без дати на будівельні роботи № 2-1-1 на монтаж системи опалення в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , складений ТОВ «Фрол» поточні ціни матеріальних ресурсів станом на 12 лютого 2020 року. Зведений кошторисний розрахунок в сумі 16706 грн. (а.к.п.26-28).
Ч.1 та ч.2 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Фактично понесені потерпілим ОСОБА_5 витрати підтверджено належними доказами не було, але він мусить зробити витрати для відновлення свого права власності на викрадене майно. Згідно наданого кошторису ці витрати мають становити 16706 грн.
Разом із тим, в обвинувальному акті, який затверджено прокурором ОСОБА_3 , зазначено наступні дані про розмір шкоди, завданої злочином потерпілому ОСОБА_5 - 4350 грн., яка відшкодована частково, а саме шляхом повернення батарей на загальну суму згідно із обвинувальним актом 800 гривень.
Згідно із п.3 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно із п.7 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Частина 1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду №13 від 25.12.92, №12 від 03.12.97) передбачено, що: «6. При розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам».
Таким чином, оскільки обвинувальним актом, який затверджено прокурором, визначено межі обвинувачення і в частині спричиненої потерпілому ОСОБА_5 внаслідок злочину шкоди, а саме 4350 грн., - з обвинуваченого ОСОБА_4 не може бути стягнено більший розмір шкоди, аніж той, який зазначено в обвинувальному акті, при цьому розмір шкоди має бути зменшено на вартість майна, наданого обвинуваченим взамін викраденого.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України - слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: 6) визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням. Проте таких дій та доказів на підтвердження їх проведення на стадії досудового слідства ні прокурором, ні потерпілим надано не було.
Щодо стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 , то суд вважає, що слід задовольнити ці вимоги потерпілого частково та стягнути з обвинуваченого 10000 грн. моральної шкоди, оскільки за змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
З огляду на надані потерпілим показання та досліджені докази, суд вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав через викрадення належного йому майна.
Також потерпілим ОСОБА_5 заявлено вимогу про стягнення на його користь з обвинуваченого 500 грн. витрат на правову допомогу, які частиною 1 статті 118 КПК України віднесено до процесуальних витрат. В підтвердження понесення цих витрат потерпілим надано документальне підтвердження - квитанція б/н від 14.02.2020 року про те, що ОСОБА_5 сплатив адвокату ОСОБА_11 за складання позовної заяви 500 грн. (а.к.п.25).
Оскільки згідно із ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати, то за таких обставин суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню процесуальні витрати на правову допомогу адвоката.
Розмір шкоди, завданої злочином потерпілому ОСОБА_6 785 грн., яка відшкодована повністю з огляду на показання обвинуваченого.
Даних про процесуальні витрати та речові докази - прокурором надано не було.
Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:
за ч.1 ст.185 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі,
за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ст.76 ч.1 п.1, п.2 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 17457 гривень матеріальної та 20000 гривень моральної шкоди, а також 500 гривень витрат на оплату послуг захисника - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 3550 гривень матеріальної та 10000 гривень моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 процесуальні витрати, понесені ним на оплату послуг адвоката у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1