Справа № 755/5641/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2020 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000211 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000211 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_5 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, вони на даний час не зникли, останній може впливати на свідків, потерпілу, його вік та стан здоров`я не перешкоджають перебувати під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 вже перебував під домашнім арештом та порушував покладені на нього обов`язки, а тому, застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є недоцільним. Крім того, просив не визначати обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства.
Представник потерпілої ОСОБА_7 і потерпіла ОСОБА_8 підтримала думку прокурора.
Зокрема, потерпіла зазначила, що до цього часу вона боїться за своє життя, оскільки ОСОБА_5 перебуваючи під домашнім арештом порушував його постійно, з`являвся в стані алкогольного сп`яніння, приходив до них та вона неодноразово зверталася до поліції з цього приводу.
Захисник ОСОБА_10 заперечувала проти продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не надано доказів існування наведених ним ризиків та не наведено нових обставин. Її підзахисний має постійне місце проживання у м. Києві та має міцні соціальні зв`язки. Крім того, просила врахувати те, що зі сплином терміну перебування під вартою, ризики зменшуються. Зокрема, ризику знищення речових доказів, немає, оскільки матеріали вже долучено та досліджено судом. Вважає, що домашній арешт є доцільним запобіжним заходом, а носіння електронного засобу контролю надасть органам Національної поліції контролювати її підзахисного, у зв`язку з чим, просила застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Захисник ОСОБА_9 підтримав думку захисника ОСОБА_10 , зазначив, що прокурором не надано доказів щодо заявлених ним ризиків, а тому, просив змінити даний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисників та зазначив, що він не збирається переховуватись від суду і тоді, коли він перебував під домашнім арештом, то не робив того, що вказує потерпіла. Зокрема, зазначила, що потерпіла вже надала свої покази і він не може на неї вплинути, а тому, просив змінити йому даний запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних інтересів та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу та його продовженні, колегія суддів вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому, відсутні.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і, знаючи про можливу міру покарання, може переховуватись від суду, офіційно ніде не працює, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дає підстави для збереження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання останньому під вартою.Зокрема, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, потерпіла зазначила, що існують ризики впливу на неї, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Зокрема, на даний час, докази, передбачені ст. 84 КПК України, у цей період, у повному обсязі не досліджені, тому з урахуванням наведених даних, колегія суддів вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції Українистроком не більше двох місяців, тобто до 17 квітня 2020 року включно.

Колегія суддів, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: