УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и л а :

27 січня 2020 року представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, в якій просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000344 від 13.10.19 за ознаками кримінального правопорушення ч. 2 ст. 286 КК України, винесену 28.12.2019 старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 .

Обґрунтування скарги.

28.12.2019 року старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУ НП в Херсонській області майором поліції ОСОБА_6 за результатами матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000344 від 13.10.19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ст. 284 КПК України. Постанова мотивована тим, що в діях водія ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Оскаржувана постанова надійшла на адресу адвоката простою поштою лише 14.01.2020 року, супровідний лист датований 03.01.20 № 20/8-2020, лист відправлено 11.01.20 (відбиток відділення поштового зв`язку на конверті).

На думку потерпілої сторони, дане процесуальне рішення не ґрунтується на повному і всебічному розгляді матеріалів кримінального провадження, що призвело до невірних висновків про відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення. Так, слідчим не виконані ряд процесуальних дій і не взято до уваги суттєві обставини, що стали відомі під час зібрання доказів в рамках досудового розслідування.

За обставинами справи водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом, експлуатація якого заборонена ПДР України, не обравши безпечну швидкість руху в населеному пункті, нехтуючи дорожньою обстановкою, будучи неуважним, здійснив наїзд на пішохода, який загинув від отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП.

По-перше, слід зазначити, що процесуальні дії, пов`язані з проведенням слідчого експерименту на місцевості, здійснювалися без відома і участі потерпілої сторони. Слідчий не повідомляв потерпілу сторону про намір вчинення таких процесуальних дій, не зважаючи на те, що у даному провадженні бере участь адвокат потерпілої.

Це свідчить про порушення прав потерпілої, що виразилося у тому, що перед закриттям кримінального провадження слідчий не ознайомив потерпілу сторону з матеріалами кримінального провадження аби ця сторона мала можливість надати свої клопотання чи звернути увагу слідчого на неповноту досудового слідства, недостатність чи суперечливість отриманих доказів.

Приходячи до висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК, слідчий спирається на висновок автотехнічної експертизи № 410-АТ від 21.12.2019, яка зводиться до того, що ОСОБА_7 перебував у аварійній обстановці. Аварійність цієї обстановки, на думку експерта, обумовлена недостатньою відстанню помітності лежачого пішохода для зупинки транспортного засобу в небезпечній фазі, а водій не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб на відстані помітності пішохода шляхом застосування своєчасного гальмування, оскільки віддалення автомобіля у момент прояву небезпеки було менше відстані, технічно необхідної для зупинки автомобіля з дозволеною швидкістю руху, фактичні дії водія в частковості по відвороту керма ліворуч можуть розглядатися в якості здійснених в екстримальній обстановці, вони могли носити вимушений рефлекторний характер. При цьому також експерт зазначає, що якщо перевищення водієм автомобіля дозволеної швидкості руху, воно (перевищення) не є причиною даної пригоди.

Потерпіла сторона не була ознайомлена з висновками цієї експертизи, як і з іншими процесуальними діями слідчого і зібраними доказами перед винесенням постанови про закриття кримінального провадження. З цих міркувань потерпіла сторона у даних обставинах може лише посилатися на текст постанови і ті докази, з якими мала змогу ознайомитися на певній стадії досудового слідства.

На усні і письмове прохання надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження слідчий не відреагував.

Слідчим не усунуті наступні розбіжності:

1) у автотехнічній експертизі від 12.11.19 зазначено про те, що експлуатація автомобіля згідно з вимогами ПДР була заборонена: 1) через тонування світлових приладів (блок фар), що зменшує їх прозорість чи світлопропускання (п. 1.17, 1.18 ПДР); 2) через використання різних шин різних малюнків протектора (п. 31.4, 31.4.5 г ПДР);

2) не вирішено питання про те, чи стояв чи рухався пішохід в момент первісного контакту. Це питання було постановлено ухвалою слідчого судді ОСОБА_8 від 16.10.19. У висновку судово-медичної експертизи № 103-МК на це питання відповіді дано не було через те, що це питання відноситься до компетенції судово-медичної експертизи трупа. А слідчий цю прогалину не заповнив і у матеріалах кримінального провадження відповіді на це істотне питання не відображено;

3) на схемі ДТП не визначено точного місця зіткнення, що є суттєвим при вирішенні питання про дійсні обставини ДТП, отримання вихідних даних для проведення експертизи;

4) не проведено трасологічної експертизи за наявності слідів гальмування і не з`ясована швидкість руху автомобіля у той час, як свідки стверджували, що автівка рухалася на високій швидкості по населеному пункту (80-100 км/г при допустимій 50 км/г);

5) не знаходить свого відображення інформація про те, чи був тверезий водій. Даних про його обов`язковий огляд на стан сп`яніння матеріали кримінального провадження не містять.

6) при проведенні авто-технічної експертизи № 410-АТ експерт виходив з неперевірених вихідних даних про положення потерпілого у момент зіткнення (горизонтальне/вертикальне), перебування його в русі чи навпаки, без врахування тонування блок-фар, визначення точної швидкості руху у момент зіткнення, без інформації про тверезість водія.

7) висновки експертизи № 410-АТ про те, що перевищення дозволеної швидкості водієм не могло б і бути причиною ДТП, виглядають просто абсурдно. Адже швидкість руху автомобіля є ключовим фактором, який впливає на швидкість реакції, особливо в темну пору доби та ще й з тонованими фарами. При чому, що сам експерт стверджує про істотність відстані помітності пішохода. В такому разі застосуванню підлягають положення ПДР про обов`язки водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, обирати безпечну і дозволену швидкість руху тощо (12.1-12.4, 12.9 б, 2.3а, 2.36 ПДР);

8) не перевірено слідчим обставини того, що водій одразу після зіткнення зник з місця ДТП і потім повернувся, що може містити ознаки кримінального правопорушення за ст. 136 КК України).

У зв`язку з чим, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої компетентною особою постанови про закриття кримінального провадження.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Представник потерпілої підтримав скаргу, просив суд її задовольнити за підставами, викладеними у скарзі. Зокрема, зазначив такі недоліки досудового розслідування, - експлуатація

Представник потерпілої (скаржника) у судовому засіданні наполягав на скасуванні оскаржуваної постанови, зазначаючи обставини про передчасність її винесення, неповноту досудового розслідування. Зокрема, вказував, що на схемі ДТП не визначено місця зіткнення. Не дано оцінку тій обставині, що автомобіль був заборонений до експлуатації, а водій керував ним. Не встановлено рухався чи не рухався пішохід, фактично ухвала слідчого судді про призначення експертизи не виконана, не було призначено трасологічну експертизу. Не було проведено освідування водія на стан сп`яніння, немає висновку за вказаним фактом. При проведенні автотехнічної експертизи експерт виходив з неперевірених фактів, оскільки слідчий при призначенні експертизи вказав, що пішохід лежав. Якби пішохід лежав, то були б інші пошкодження. Рухався чи не рухався пішохід має істотне значення, оскільки, якщо не рухався то це перешкода, якщо рухався, то це небезпека. Не надано оцінку тому факту, що бампер автомобіля був розбитий. Свідки вказували, що пішохід летів після удару. Були сліди волочіння.

Потерпіла просила скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий вважав скаргу необґрунтованою, оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, доводи скарги безпідставними, просив відмовити у її задоволенні скарги. На обґрунтування своїх заперечень пояснив, що доводи щодо неповідомлення потерпілої про вчинення слідчих дій не базуються на приписах КПК України. КПК не містить вимог про обов`язковість повідомлення слідчим потерпілого про вчинення слідчих дій та запрошення для участі в них, а клопотань від потерпілої не надходило. Слідчий не зобов`язаний повідомляти про завершення досудового розслідування, а тільки зобов`язаний направити копію постанови про закриття кримінального провадження. Вважав доводи представника щодо не проведення трасологічної експертизи безпідставної, оскільки трасологічна експертиза проводиться з метою визначення куту зіткнення транспортних засобів, а зіткнення не було. Швидкість руху транспортного засобу може бути визначена тільки при наявності шляху гальмування, а такого не було. Висновком експерта визначено, що перевищення швидкості не є причиною наїзду.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши додані до скарги матеріали, матеріали кримінального провадження слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з таких підстав:

За змістом ст.110КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.

Зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту прав та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.

Оскаржувана постанова є невмотивованою, в ній відсутня структурна змістовність та логічна послідовність при викладенні обставин події та змісту добутих доказів.

З урахуванням характеру події (ДТП), приписів п.2 ч.1 ст.284, п.2 ч.5 ст.110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити виклад обставин про подію, виклад доказів, які спростовують і доводять, що дії водія були правомірними, що ним були дотримані всі правила дорожнього руху (тобто правовий наліз доказів), але запобігти такому тяжкому наслідку, як наїзд на людину, водій не міг.

Оскаржувану постанова не містить викладу таких обставин, що підтверджується наступним.

Дорожньо транспортна подія за участю транспортного заходу під керуванням водія, в результаті якої гине людина, презюмує вину водія внаслідок порушення ним правил дорожнього руху, і, якщо слідчий прийшов до висновку про невинність водія, то кожен доказ, на який він посилається у постанові, має підтверджувати цю невинність, тобто резолютивна частина постанови про відсутність в діянні водія ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення має логічно випливати з мотивувальної частини, але цього із змісту постанови не вбачається.

Про обставини події слідчий зазначає, що «мав місце наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_9 , який лежав на проїзній частині, від отриманих тілесних ушкоджень пішохід загинув на місці».

І далі у постанові слідчий зазначає, що «вказані обставини дорожньо-транспортної події підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами», тобто слідчий зібрав докази не на підтвердження вини чи невинуватості водія, а для підтвердження факту наїзду автомобіля на пішохода, ніби наїзд на лежачого пішохода не є злочином.

І дійсно слідчий допитує неповнолітніх свідків тільки з метою встановлення факту наїзду на пішохода, свідкам не було поставлено жодного питання, яке б уточнювало обставини події, що мають суттєве значення у даному кримінальному провадженні.

Так, слідчий на спростування доводів потерпілої зазначав, що ніхто із свідків не бачив, щоб тіло «перелітало», але нікому із свідків таке питання і не ставилося.

Водій ОСОБА_10 показував, що він застосував гальмування, але свідок ОСОБА_11 вказує, що водій перед наїздом гальмування не застосовував.

Всі свідки вказують, що вони йшли по стороні руху автомобіля, а Грицай що компанія молодих людей навпроти, і для їх об`їзду він максимально звернув вправо.

Потерпіла вказує на те, що водій після ДТП втік з місця події, цей факт слідчий обійшов у своїй постанові і не надав оцінку цій обставині.

Свідки вказують у показаннях, що після наїзду автомобіль «поїхав далі», а потім повернувся, але через який час і при яких обставинах водій повернувся на місце події, слідчим не з`ясовано і питання з приводу цієї обставини не ставилися.

Не дається аналіз тому, що свідки вказують на швидкість автомобіля в 100 км/год ( в населеному пункті), а Грицай вказує на 50км/год, як швидкість вплинула на наїзд тощо.

Слідчий суддя зазначає, що показання неповнолітніх свідків є практично однаковими за змістом, вживані одні і ті ж слова щодо обставин події, і слідчим їм не поставлено жодного питання.

Здається сумнівним, що всі три свідки однаково, вживаючи одні і ті ж фрази, викладали обставини події?

Обґрунтованими є доводи скарги про те, що в ході досудового розслідування не встановлено в якому стані перед наїздом перебував пішохід стояв чи лежав, оскільки у висновку експерта №147/К-к зазначено, що «пішохід знаходився у горизонтальному або близькому до нього положенні».

Жодним іншим доказом не встановлено, що пішохід лежав, але слідчий у постанові твердо зазначив, що «пішохід лежав на проїзній частині дороги», тобто зазначив у постанові обставину, яка не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Суттєва обставина у даному кримінальному провадженні - стояв чи рухався пішохід, при досудовому розслідування не було встановлена.

Вказане питання було поставлено ухвалою слідчого судді ( а.с.57) на розгляд медико-криміналістичної експертизи, але у Висновку №103-МК експерт вказав, що вказане питання відноситься до компетенції судово-медичної експертизи трупа, але вказане питання на розгляд судово-медичної експертизи не ставилося.

Обґрунтованими є доводи скаржника щодо висновку експерта за автотехнічною експертизою, якому були надані неперевірені і невстановлені дані, а саме, що пішохід лежав. У постанові про призначення автотехнічної експертизи слідчий зазначив вихідні дані для експерта, а саме: вказав, що «пішохід знаходився лежачи на проїзній частині». Про лежачого пішохода стверджував лише заінтересований у результатах справи водій, який здійснив наїзд.

Твердження водія про лежачого пішохода не було перевірено і цей факт не встановлено, але слідчий про це зазначає, як про доведений факт.

Таким чином, зміст постанови не відповідає фактичним обставинам, встановленими обставинами у справі.

Згідно висновку експерта № №31-АТ ходова частина автомобіля мала несправності, які забороняли експлуатацію даного транспортного засобу, згідно вимог пунктів 31.4 та 31.4.5.(г) Правил дорожнього руху України.

Цій обставині не надана оцінка.

Щодо слідчого експерименту, то згідно змісту оскаржуваної постанови ним встановлено місце наїзду на пішохода, загальну видимість проїзної частини та видимість конкретної перешкоди. Яким чином це підтверджує невинуватість водія слідчий не обґрунтував.

Слідчий експеримент відбувався тільки за участю одного свідка водія, але ж були й інші свідки, які вказували на швидкість автомобіля, його сторонність руху, напрямок руху автомобіля та їх руху, інші обставини, і яких слідчий чомусь не залучив при проведенні слідчого експерименту. Перевірялися тільки показання одного свідка водія, що свідчіть про однобокість досудового розслідування.

Слушними є доводи скарги щодо не перевірки водія на стан сп`яніння. Працівники поліції повинні були доставити водія до найближчого медичного закладу для його освідування, але чомусь цього зроблено не було.

Пункт 2 ч.1 ст.284КПК України не містить приписів щодо зазначення статті (частини статті) Кримінального закону України, склад якого не містить вчинене діяння, тобто це означає, що кримінальне провадження закривається тільки у випадку, коли діяння не містить складу жодного кримінального правопорушення, а не тільки передбаченого певною нормою Кримінального закону, в даному випадку, передбаченого ч.2 ст.286КК України.

Слідчий заперечував проти доводів потерпілої про те, що її не повідомляли про проведення слідчих дій, зазначаючи, що така вимога не передбачена КПК України.

КПК України якраз містить такий обов`язок слідчого, а саме: відповідно до п.4 ч.2 ст.56КПК України потерпілий має право брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити питання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколом слідчих(розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участю.

І для того, щоб потерпілий міг реалізувати це право слідчий зобов`язаний повідомити потерпілого про проведення такої слідчої (розшукової) чи процесуальної дії, оскільки іншого способу дізнатися про проведення такої дії, як від слідчого, у потерпілого немає. А брати чи не брати участь у слідчій чи іншій процесуальній дії це вже право потерпілого.

Кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284КПК України закривається тільки тоді, коли будуть спростовані всі доводи потерпілого про вчинення щодо нього злочину, коли буде вичерпано дослідження доказів, на які вказує заявник.

Кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284КПК України закривається тільки тоді, коли будуть спростовані всі доводи потерпілого про вчинення злочину, коли буде вичерпано дослідження доказів, на які вказує заявник.

На час закриття кримінального провадження доводи потерпілого і його представника не спростовані, не вичерпано дослідження доказів, на які вказує потерпілий.

Резолютивна частина постанови повинна випливати з мотивувальної частини, бути її логічним завершенням. Проте резолютивна частина постанови про відсутність і діянні ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення аж ніяк не впливає з її мотивувальної частини.

Викладене у мотивувальній частині постанови свідчить про неповноту досудового розслідування, а відповідно закриття кримінального провадження є передчасним, що є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Керуючись п.2 ч.1 ст.284, ст.307, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и л а:
Скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 від 28.12.2019 року про закриття кримінального провадження №0000344 від 13.10.2019року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 12 годині 10 хвилин 20 березня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1