Номер провадження: 11-кп/813/1158/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

засуджених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника: ОСОБА_9 ,

потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 , діючого в інтересах потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29.01.2020 року про закриття провадження з розгляду клопотання адвоката ОСОБА_12 про скасування арешту майна, поданого у порядку ст.539 КПК України
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.01.2020 року було закрито провадження з розгляду клопотання представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 про скасування арешту майна, поданого в порядку ст.ст.537-539 КПК України. Роз`яснено адвокату ОСОБА_12 , його право повторного звернення до належного суб`єкту з аналогічним клопотанням згідно п.9 Розділу ХІ КПК України, а у випадку захисту порушеного права в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження за клопотанням адвоката, суд першої інстанції послався на те, що арешт майна був накладений за нормами КПК України у редакції 1960 року, тому питання скасування арешту майна не може бути вирішено в порядку діючої редакції КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою з метою звернення стягнення на майно засудженого для задоволення вимог цивільного позивача просить скасувати арешт на все нерухоме майно, що належить засудженому ОСОБА_7 , та який накладено постановою старшого слідчого СВ ДТП УМВС України в Одеській області ОСОБА_13 від 21.09.2012 року.

В мотивування своєї апеляційної скарги адвокат зазначає, що місцевим судом порушені вимоги статті 539 КПК України, відповідно до якої, питання пов`язані із виконанням вироку вирішує суд, який ухвалив вирок, тоді як суд ухвалив вирок та вирішив цивільні позови потерпілих відповідно до КПК України у редакції 2012 року, у зв`язку з чим питання скасування арешту майна засудженого має вирішуватись в порядку п.14 ч.1 ст.527 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора та думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 , засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до матеріалів справи, представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 звернувся з клопотанням у порядку ст.539 КПК України про скасування арешту майна, яке належить засудженому ОСОБА_7 , та який накладено постановою старшого слідчого СВ ДТП УМВС України в Одеській області ОСОБА_13 від 21.09.2012 року під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , засуджених вироком апеляційного суду Одеської області від 05.04.2018 року за ч.2 ст.286 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання, представник потерпілого ОСОБА_10 зазначав те, що вказаним вироком вирішено цивільні позови потерпілих та стягнуто солідарно з засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілих грошову суму у розмірі 1055767,27 грн. Для примусового виконання вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, 05.04.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси видані виконавчі листи та виконавчою службою відкрито виконавчі провадження, у межах яких державним виконавцем прийнято рішення про звернення стягнення на належне засудженому ОСОБА_7 нерухоме майно. Однак, враховуючи наявність не скасованих заходів забезпечення кримінального провадження, вжитих на стадії досудового розслідування кримінального провадження унеможливлює звернення стягнення на майно боржника.
Враховуючи наведене, з посиланням на п.14 ч.1 ст.537, ч.1, 2 ст.539 КПК України, представник потерпілого ОСОБА_10 просив скасувати арешт майна, яке належить засудженому ОСОБА_7 , та який накладено постановою старшого слідчого СВ ДТП УМВС України в Одеській області ОСОБА_13 від 21.09.2012 року.

Закриваючи провадження за клопотанням адвоката, суд першої інстанції, посилаючись на п.п.9 Розділу XI»Перехідні положення» діючої редакції КПК України, виходив з того, що оскільки арешт майна був накладений за нормами КПК України у редакції 1960 року, тому питання скасування арешту майна не може бути вирішено в порядку діючої редакції КПК України, а відтак провадження з розгляду вказаного клопотання підлягає закриттю.

Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції з таких підстав.

Як вже було зазначено, постановою старшого слідчого СВ ДТП УМВС України в Одеській області ОСОБА_13 від 21.09.2012 року під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_7 з метою забезпечення цивільного позову, поданого під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які обвинувачувались за ч.2 ст.286 КК України (а.п.40).

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2016 року вирішено цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , заявлені під час досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вироком апеляційного суду Одеської області від 05.04.2018 року, який залишений без змін ухвалою Верховного Суду від 16.05.2019 року, скасовано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2016 року, вирішено цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілих грошову суму у розмірі 1055767,27 грн.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Положення п.12 ч.1 ст.368 КПК України кореспондуються із положенням п.8 ч.1 ст. 264 ЦПК України, якими визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Разом з тим, як вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2016 року так і вироком апеляційного суду Одеської області від 05.04.2018 року не було вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, які було вжито на стадії досудового розслідування, а саме арешту майна, яке належить ОСОБА_7 , який накладено з метою забезпечення цивільного позову.

Для примусового виконання вироку в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, 05.04.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси видані виконавчі листи та виконавчою службою відкрито виконавчі провадження, у межах яких державним виконавцем прийнято рішення про звернення стягнення на належне засудженому ОСОБА_7 нерухоме майно. Однак, наявність не скасованих заходів забезпечення кримінального провадження, вжитих на стадії досудового розслідування кримінального провадження, унеможливлює звернення стягнення на майно боржника.

Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після закриття справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права.

Апеляційний суд вважає в даному випадку помилковим посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду щодо звільнення майна з-під арешту, викладену у постанові №643/3614/17, оскільки предметом розгляду справи №643/3614/17 були вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, тоді як у даному випадку потерпілий не є власником чи іншим володільцем майна, чиї права порушено в наслідок арешту майна.

Враховуючи викладене та те, що клопотання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження було подано представником потерпілих з метою звернення стягнення на майно боржника для відшкодування потерпілим завданої кримінальним правопорушенням шкоди, апеляційний суд вважає, що закриття провадження з розгляду клопотання суперечить завданнями кримінального провадження, яким є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження та не відповідає загальним засадам кримінального провадження, що тягне за собою скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню як постановленого із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, із призначенням нового судового розгляду клопотання про скасування арешту майна в тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.
Керуючись ст. 370, 395, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 , діючого в інтересах потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 29.01.2020 року про закриття провадження з розгляду клопотання адвоката ОСОБА_12 про скасування арешту майна, поданого у порядку ст.539 КПК України скасувати та призначити новий розгляд клопотання про скасування арешту майна в тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4