Справа № 636/1273/20
ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві клопотання прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 000362, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Чугуївського міського суду Харківської області звернувся прокурор Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна.
Виходячи із змісту клопотання встановлено, що 31.03.2020 о 15:12 надійшло повідомлення до ЧЧ Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області про те, що 31.03.2020 о 15:11 за адресою : Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Траса за ж/д переїздом, 100-150 метрів зупинка жд дача, знаходиться автомобіль ЗІЛ 130 д.н. НОМЕР_1 завантажений піском та трактор Білоус д.н. НОМЕР_2 .

31.03.2020 у період часу з 15:40 до 16:20, в ході огляду місця події ділянки місцевості, яка розташована у лісі на території смт. Есхар, Чугуївського району, Харківської області було виявлено та вилучено екскаватор-завантажувач д.н.з. НОМЕР_2 марка БАМ-2014 блакитного кольору та вантажний автомобіль ЗІЛ (самоскид) д.н.з. НОМЕР_3 , кузов якого був заповнений сипучою речовиною, зовні схожу на пісок. Зазначені транспортні засоби були вилучені та поміщені на територію майданчика тимчасового тримання Чугуївського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області, розташованого за адресою: Харківська область, місто Чугуїв, вулиця Гвардійська, 31.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником екскаватора-навантажувача марки БАМ -2014 д.н.з. НОМЕР_2 є КП «Чугуїввода», юридична адреса: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Героїв Чернобильців,61.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 власником автомобілю ЗИЛ ММ3 д.н.з. НОМЕР_6 є КП «Чугуїввода», юридична адреса : Харківська область, м. Чугуїв, вул. Щорса,61.

Згідно пояснення та документації, водієм екскаватора-навантажувача марки БАМ -2014 д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає : АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_7 .

Згідно протоколу допиту свідка та документації, водієм автомобілю ЗИЛ ММ3 д.н.з. НОМЕР_6 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає: АДРЕСА_2 , м.т. НОМЕР_8 .

Прокурор просить накласти арешт на майно, посилаюсь на те, що згідно ч.2 ст. 170 КПК України зазначений автомобіль являється речовим доказом, а саме машиною, з участю якої трапилось порушення встановлених правил охорони надр, що створило небезпеку для довкілля, у зв`язку з чим, необхідно накласти арешт на зазначені транспортні засоби з метою збереження

Прокурор Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав з наведених у ньому підстав та просить його задовольнити.

Від представника, який є власниками вищевказаних транспортних засобів до суду надійшло запечерення на клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, а також суть клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Чинним КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Відповідно до вимог статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з тим, клопотання прокурора про накладення арешту на майно не містить належного обгрунтування підстав визнання вилученого майна доказом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України. Клопотання прокурора не містить точного переліку майна, що визнано доказом у вказаному провадженні, а долучені до клопотання матеріали не містять правову підставу визнання вилученого майна речовим доказом у даному провадженні, а саме в матеріалах відсутня постанова про визнання речовим доказом. Крім того, клопотання не містить обґрунтування ризиків, передбачених абзацом другим частини 1 ст. 170 КПК України.

Таким чином, вимоги клопотання прокурора про арешт майна на даному етапі досудового розслідування, не виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
В матеріалах провадження відсутні належні докази, які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про наявність необхідності в накладенні арешту на вказане майно.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У відповідності до вимог п.2 ч. 3 ст.132 КПК України передбачає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні.
Стаття 173 ч. 1 КПК України зазначає, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якшо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього кодексу.
Отже, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а тому клопотання є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.
Фіксування процесу технічними засобами відповідно до положення ст. 107 КПК України не здійснювалось.

На підставі зазначеного вище та керуючись ст. 107, 132, 170, 171, 172КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання про арештмайна по кримінальному провадження № 000362 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України відмовити.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: ОСОБА_1