КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000174 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нересниця Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання і застосовано примусовий захід виховного характеру у виді застереження.

Суд визнав доведеним, що неповнолітній ОСОБА_6 , 10.01.2019 року приблизно о 15 год., перебував в торговельній залі гіпермаркету «Ашан», що розташований в ТРЦ «Океан Плаза» за адресою м. Київ, вул. Антоновича, 176. _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2087/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
Переконавшись, що поряд немає працівників магазину, та скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, вирішив таємно викрасти чуже майно. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв чохол для мобільного телефону, вартістю 143 грн.20 коп.; гарнітуру «РІКО-ІОЗ», вартістю 71 грн. 20 коп.; пляшку вина «Лонга Найт», вартістю 100 грн. 45 коп., а всього товару на загальну суму 314 грн. 85 коп., який заховав до кишень куртки та направився до виходу.
Не оплативши, з викраденим товаром пройшов повз касу, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений працівниками охорони.

На вказаний вирок суду заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду змінити, виключити з вироку суду рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., та вважати ОСОБА_6 звільненим від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу та звільнивши від нього на підставі ст. 105 КК України, допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Так, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), та, керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Зазначені висновки відображено у роз`ясненнях, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2016 «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх».
Аналогічна правова позиція викладена і в ухвалах ВССУ 03.06.2014 р. у провадженні № 5-2171 км 14 та від 04.04.2017 р. у провадженні № 5-5883 км 16.
Таким чином, постановивши вирок про звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, з одночасним визначенням виду і розміру такого покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через неправильне тлумачення положень ч. 1 ст. 105 КК України.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що також апелянтом не оспорюється.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.
Відповідно до ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, у результаті розгляду провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, врахувавши особу неповнолітнього обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують його відповідальність, дійшов висновку, що на момент постановлення вироку, внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки, він не потребує застосування покарання та прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 105 КК України і застосування до нього примусового заходу виховного характеру у виді застереження, але в той же час призначив ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого злочину і покарання у виді штрафу.
Разом з тим, системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань - «звільнення від покарання» (частини 4 і 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу, слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Тобто, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру, відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та, керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Отже, постановивши вирок про звільнення неповнолітнього ОСОБА_6 від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, з одночасним визначенням виду і розміру такого покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через неправильне тлумачення положень ч. 1 ст. 105 КК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Голосіївського районного с суду м. Києва від 23 травня 2019 року - зміні, шляхом виключення із вироку рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року стосовно ОСОБА_6 змінити.

Виключити з вироку суду рішення про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., та вважати ОСОБА_6 звільненим від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3