ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 585/139/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1417/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, до 07.02.2020 року. Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 57630,00грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так й іншою особою (заставодавцем), в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, що становить 57 630,00грн та звільнити його з під варти обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник послався на те, що висновки суду про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на вимогах кримінально процесуального закону, а є лише припущенням. Зазначає, що судом не в повній мірі, відповідно до вимог ч.1 ст. 178 КПК України, оцінені в сукупності обставини кримінального правопорушення, вік, міцність його соціальних зв`язків, склад сім ї, характеристика, наявність постійного місця проживання та позитивна процесуальна поведінка. Крім того, вважає, що суд необґрунтовано визначив розмір застави, який є завідомо непомірним для обвинуваченого, оскільки він має нерегулярний та мінливий заробіток.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який є тяжким злочином середньої тяжкості, відповідно до ст.12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.12.2003 за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України, від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.11.2007 за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до 2 років позбавлення волі, від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2007 за ч. 2 ст. 317, ст. 69, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28.02.2011 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту; вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.09.2001 за ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі; вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2014 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі; вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 31.03.2015 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі, 18.12.2017 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців на підставі 81 КК України, що об`єктивно свідчить про наявність ризику продовження ОСОБА_7 своєї злочинної діяльності чи вчинення ним інших злочинів та про можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, що об`єктивно свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу. Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо недоведеності ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо продовження злочинної діяльності та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4