Справа № 638/3817/20
Провадження № 1-кс/638/973/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання начальника відділення Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження №0000898 від 03.03.2020 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст.356 КК України, -

встановив:

До слідчого судді звернувся слідчий з клопотанням, в якому просить накласти арешт на нежитлове приміщення підвалу літ. ІІ, ІІа, ІІІ, ІV загальною площею 79,8 кв.м в житловому будинку літ. «А-4», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Незалежності, 17.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 03.03.2020 року до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_5 за фактом вчинення невстановленою особою сумоуправних дії на території Шевченківського району м.Харкова.

За вказаним фактом 03.03.2020 слідчим Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000898 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.356 КК України

В ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , яка повідомила про те, що потерпіла є власником квартири АДРЕСА_1 . 03.03.2020 року приблизно о 10 год.30 хв. потерпіла ОСОБА_5 , побачила як невстановлені особи, знаходячись в підвальному приміщенні даного будинку почали обладнувати металеві двері, тим самим вчинюється заборона доступу до підвального приміщення, та протиправним шляхом вчинювали дії пов`язанні с забороною доступу до підвального приміщення, в якому розташовані централізовані комунікації (водопостачання, теплопостачання,) будинку, де невстановлені особи повідомили про те, що підвальне приміщення знаходиться у приватній власності громадян: у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.12.2019 року посвідченого нотаріусом ОСОБА_9 (нежитлові приміщення підвалу літ.II, IIа, III, IV загальною площею 79,8 кв.м.,в житловому будинку літ. «А-4», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ). Однак потерпіла ОСОБА_5 повідомила про те, що у неї доступу внаслідок аварії та доступу до комунальних служб до підвального приміщення немає, і повідомила про те, що це підвальне приміщення знаходиться у спільній сумісній власності громадян жителів багатоквартирного будинку. Потерпіла ОСОБА_5 повідомила про те, що жителі будинку платять грошові кошти кожен місяць за користування підвального приміщення, як за частину користування житлової площі і відповідно до довідки з КП «Жилкомсервіс» №2561-К від 27.08.07 року підвальні приміщення будинку АДРЕСА_2 належать співвласникам багатоквартирного будинку першого та другого підїзду, в тому числі потерпілій ОСОБА_5 . Потерпіла ОСОБА_5 повідомила про те, що у неї виникають сумніви щодо передання у приватну власність підвального приміщеня, в якому розташовані комунальні комунікації.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру на нерухому майно та реєстру права власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що підвальне приміщення знаходиться у приватній власності громадян: у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.12.2019 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_9 (нежитлові приміщення підвалу літ.II, IIа, III, IV загальною площею 79,8 кв.м.,в житловому будинку літ. «А-4», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна 101).

Відповідно до відповіді з Харківської міської ради №2122/9-20 від 18.03.2020 року встановлено, що житловий будинок, розташований по пр-ту Незалежності, 17 належить до комунальної власності територіальної громади м.Харкова і обліковується на балансі КП «Жилкомсервіс». Нежитлові приміщення підвалу № літ.II, IIа, III, IV загальною площею 79,8 кв.м., в житловому будинку в оренду чи будь-яке інше користування не передавалися і відповідно дозвіл на приватизацію шляхом викупу не надавався.

Враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування виникають сумніви у законності правочину, тому ненакладення арешту на приміщення може зашкодити подальшому встановленню істини по кримінальному провадженню.

Слідчий зазначає, що повернення вказаного приміщення також може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення всього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення вищезазначеного приміщення можуть бути вжиті заходи та вчинені дії направленні на його подальше відчуження, що може значно ускладнити або взагалі унеможливить встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також призначення та проведення необхідних судових експертиз для встановлення вартості майна.

В судове засідання слідчий, прокурор не з`явились, слідчий надав заяву, в якій просив клопотання розглянути без його участі, клопотання підтримав.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення власників майна.
Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.
В провадженні СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0000898 від 03.03.2020 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст.356 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 03.03.2020 року до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 за фактом вчинення невстановленою особою самоуправних дій на території Шевченківського району м. Харкова.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його слідчим, склад майна, на яке слідчий просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту саме в такий спосіб, про який просить слідчий, може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що слідчим надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Також слідчий суддя враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання начальника відділення Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження №0000898 від 03.03.2020 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст.356 КК України задовольнити.
Накласти арешт на нежитлове приміщення підвалу літ.II, IIа, III, IV загальною площею 79,8 кв.м., в житловому будинку літ. «А-4», розташованого за адресою: проспект Незалежності,17 м.Харків, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1