Номер провадження: 11-кп/813/1000/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

участі: за секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника ДУ «ОВК (№14)» ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 р. відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Межирівська, Жмеринського району, Вінницької області, громадянина України, з неповною повною середньою освітою, до засудження не працюючого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні три рази:
- 04.07.2016 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі;
- 12.07.2017 р. Ширяєвським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 390, ст.ст. 71, 72 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
- 15.05.2018 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,
- про відмову з застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2018 р.
Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений, який при відбуванні покарання має одне заохочення та чотири стягнення, які відповідно до п. 14 ст. 134 КПК України погашені, працевлаштований, характеризується посередньо, не довів свого виправлення, тож не може бути звільнений умовно-достроково від відбування покарання. Окрім іншого, 14.02.2011 р. ОСОБА_7 звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, був п`ять разів засуджений, чотири з яких за злочини проти власності, проте необхідних висновків для себе не зробив та знов скоював злочини.

Враховуючи викладене, а також ст. 6 КВК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, так як засуджений не став на шлях виправлення та не підтвердив можливість застосування до нього дії ст. 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_9 зазначив, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки ОСОБА_7 будучи працевлаштованим на виробництві в ДУ «ОВК (№14)» сумлінно ставиться до своїх обов`язків, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, дотримується правомірних відносин, дбайливо ставиться до майна, не конфліктний, постійно підвищує загальноосвітній та професійно-технічний рівень шляхом навчання в Одеському навчальному центрі №14 та отримує професію за спеціальністю «Електрогазозварювальник», підтримує родинні стосунки з матір`ю, дружиною та сестрою, провину визнав, на час перебування в ДУ «Ширяївський виправний центр» та ДУ «Ізмаїльська УВП» мав стягнення, які на даний час є погашеними, при проведенні належної профілактичної роботи, зробив для себе позитивні висновки та нових порушень режиму утримання не допускає.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник не з`явився, однак надав заяву, в якій посилаючись на Постанову КМУ від 11.03.2020 р. №211 із змінами, внесеними від 02.04.2020 р., щодо заборони особам, яким виповнилось 60 років залишати житло, просив провести розгляд скарги за його відсутності та наполягав на вимог, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та представника ДУ «ОВК (№14)» ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною третьою ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Згідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, посилаючись на відповідні підстави, наведені вище.

Відповідно до довідки характеристики, яка є в матеріалах особової справи, ОСОБА_7 був засуджений:

-15.03.2010 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Не звільнявся;

-14.02.2011 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 18.12.2013 р. на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбуту частину покарання;

- 04.07.2016 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі;
-12.07.2017 р. Ширяєвським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 390, ст.ст. 71, 72 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
-15.05.2018 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахується з 12.07.2017 р., а кінець строку відбування покарання датується 12.10.2020 р. У ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» засуджений відбуває покарання з 22.05.2019 року.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_7 відбув передбачені законом більше ніж 2/3 частини покарання, про що вірно вказано в оскаржуваній ухвалі суду та формально має право на розгляд питання про умовно-дострокове звільнення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З наявної в матеріалах провадження характеристики та довідки про стягнення та заохочення на ОСОБА_7 (а.п. 4-7), за час відбування покарання він мав 4 стягнення, за три з яких був поміщений до ДІЗО, але відповідно до ст. 134 КВК України, визнається таким, що стягнень не має. Та мав одне заохочення.
На час перебування в ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» та Ізмаїльскій УВП (№22) характеризувався негативно, а в Одеській УВП (№21) та Ольшанській ВК (№53) характеризувався посередньо.
Під час перебування в ДУ «ОВК (№14)» працевлаштований у леварний цех, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав, не конфліктний ні з іншими засудженими, ні з персоналом установи, дбайливо ставиться до майна, виконує вимоги персоналу установи, у реалізації програми диференційованого виховного впливу та у організації виховних заходів, самодіяльних заходів участі не приймає, постійно підвищує загальноосвітній та професійно-технічний рівень шляхом навчання в Одеському навчальному центрі №14 та отримує професію за спеціальністю «Електрогазозварювальник», провину за вироком суду визнав, підтримує родинні стосунки з матір`ю, дружиною та сестрою.

Двічі відносно ОСОБА_7 комісією ДУ «Ольшанська ВК (№53)» та ДУ «Ширяївський виправний центр (№111)» розглядалось питання відповідно до ст. 82 КК України та засудженому було відмовлено як такому, що не став на шлях виправлення.
25.09.2019 р. комісією ДУ «Одеська ВК (№14)» розглядалось питання щодо ОСОБА_7 відповідно до ст. 81 КК України, однак також відмовлено як такому, що не став на шлях виправлення.
На профілактичному обліку перебуває «як особа схильна до втечі».
В судовому засіданні апеляційного суду, представник ДУ «ОВК (№14» ОСОБА_8 , пояснив, що засуджений ОСОБА_7 не мав ні заохочень, ні стягнень на час відбування покарання в ДУ «ОВК (№14)», однак мав такі стягнення за час відбування покарання взагалі. Також, ОСОБА_7 було відмовлено в направленні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з тим, що він не довів своє виправлення, а також у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким з тих же підстав. На теперішній час порушень режиму утримання не має, виконує правила внутрішнього трудового розпорядку, підтримує рівні відносини із усіма засудженими та виконує законні вимоги адміністрації установи.

З огляду на вище викладене, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що захисником ОСОБА_9 не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, тим паче, що за весь час відбування покарання ОСОБА_7 мав грубі порушення порядку відбування покарання, за які тричі був поміщений до ДІЗО, хоч і на даний час вважається таким, що стягнень не має, а наявність одного заохочення ще у 2017 р. жодним чином не свідчить про вчинення ним дій, спрямованих на виправлення.

З огляду на приписи ст. 6 КВК України, колегія суддів зазначає, що аналізу підлягають дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Звертаючи увагу на заохочення, яке було одним за весь час відбування покарання, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що таке ставлення має носити постійний, систематичний характер, жодним чином не можуть враховуватись лише за певні проміжки часу, а має оцінюватись у сукупності, за весь період відбування покарання.

Окрім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 на момент розгляду апеляційної скарги перебуває на профілактичному обліку ДУ «ОВК (№14)» «як особа схильна до втечі», що аж ніяк не може свідчити про виправлення та перевиховання останнього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, Одеський апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 р. про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4