ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/249/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання судових рішень
у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_3

суддів: ОСОБА_4

ОСОБА_5

при секретарі : ОСОБА_6

за участю прокурора: ОСОБА_7 ,

адвоката: ОСОБА_8

засудженого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну покарання більш м`яким, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоберислав, Бериславського району, Херсонської області, засудженого вироком Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2015 року за п.п. 1,12, ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд виходив із того, що неможливість скорочення довічного позбавлення волі є порушенням положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, для прийняття відповідного рішення про заміну довічного покарання більш м`яким, оцінюється шлях особи до реабілітації.

Дослідивши поведінку засудженого за весь час відбування покарання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для заміни ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, більш м`яким.

На думку апелянта, під час розгляду клопотання, судом було порушено положення ст. 370 КПК України, а оскаржуване судове рішення є незаконним.

Посилається на те, що положення закону України кримінальну відповідальність мають відповідати положенням, що містяться в міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких, надана ВРУ.

Вказує, що приписами ст. 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародно-правові договори, ратифіковані ВРУ, є частиною національного законодавства.

Зазначає, що положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та підлягають обов`язковому застосуванню під час здійснення судочинства.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі здійснює посилання на рішення ЄСПЛ від 12.03.2019 року у справі «Пєтухов проти України» №2, заява №41216/13, відповідно до якого Суд визнав порушення Україною положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зазначив про те, що неможливість скорочення строку довічного позбавлення волі є порушенням Конвенційних прав людини.

Засуджений вважає, що суд вирішуючи питання про заміну довічного покарання на більш м`яке, мав застосувати конституційні приписи, як норми прямої дії та норми міжнародного права, практику Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства.

Твердить, що посилання суду на непередбачуваність національним законодавством, заміни довічного покарання більш м`яким, а також можливість здійснення помилування Президентом України, не узгоджується з позицією ЄСПЛ, висловленою у вказаному рішенні.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 , наполягали на задоволенні апеляційних вимог засудженого.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене йому вироком Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2015 року за п.п. 1,12, ч.2 ст. 115 КК України.

У вересні звернувся до суду із клопотанням про заміну призначеного йому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, в обґрунтування своїх вимог посилався на прецедентність рішення ЄСПЛ від 12.03.2019 року Пєтухов проти України 2, яке є джерелом права в Україні.

У доповненнях до клопотання, засуджений посилаючись на практику ЄСПЛ, вказує, що у своїх рішення Суд дійшов висновку про те, що відсутність можливості застосування до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, більш м`якого покарання на рівні національного законодавства є порушенням стандарту ст. 3 Конвенції.

За результатами розгляду клопотання, суд відмовив у його задоволенні.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді срав практику ЄСПЛ, як джерело права.
Зазначені вимоги закону були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.
У рішенні ЄСПЛ від 12.03.2019 року Петухов проти України 2, на яке посилається засуджений як на підставу свого клопотання, Суд зазначив, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад умисному вбивстві. Однак, для того, щоб таке покарання відповідало вимогам ст. 3 Конвенції, воно має бути таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення так і можливість перегляду. Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація. Співвідношення між ними необов`язково є сталим і може змінюватися упродовж відбування покарання, тому підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання.

Перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі не обов`язково має призвести до звільнення засудженого.

Необхідний перегляд повинен враховувати прогрес засудженого у реабілітації із урахуванням оцінки, чи був такий прогрес настільки значним, що триваюче тримання під вартою більше не може виправдовуватися законними понелогічними підставами. Перегляд, що обмежується тільки підставами гуманності, є неповним. Перегляд має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховування засудженого, а би останній, за певних обставин, отримав право на звільнення. Суд звертає увагу на реабілітаційній меті позбавлення волі навіть у випадку засуджених до довічного позбавлення волі. (п 181, 168, 187, 193, 194 ) Суд дійшов висновку, що у цій справі було порушено ст. 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого, з урахуванням висновків вказаного рішення ЄСПЛ, як джерела права, дослідив матеріали кримінального провадження на предмет перевірки процесу реабілітації та виправлення засудженого, за результатами чого, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 , відбуваючи покарання за скоєння особливо тяжких злочинів, спрямованих проти життя людей, на шлях виправлення не став, а тому, суд підставно дійшов переконання про недоцільність застосування відносно засудженого більш м`якого покарання.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-який відомостей, які б слугували правовою підставою для скорочення строку відбування покарання, з огляду на підвищену суспільну небезпечність скоєного засудженим кримінально-караних діянь, а також з урахуванням, тривалості відбутого строку покарання, та недоведеності виправлення засудженого.

Водночас, матеріали кримінального провадження містять відомості про те, що засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності за брутальну поведінку, за що відносно нього було накладено стягнення у виді догани, яке погашено.

Окрім того, засуджений у період з 24.05.2017 року по 18.07.2017 року рахувався на профілактичному обліку, як особа, схильна до нападу та втечі.

Поведінка засудженого також була пов`язана з відмовленням приймання їжі, з метою демонстрування незгоди із прийнятим відносно нього судовим рішенням.

Зазначені відомості у своїй сукупності дають підстави для здійснення висновку, про те, що міра необхідної поведінки засудженого, пов`язана першочергово з виконанням обов`язків для особи, яка відбуває покарання не була належним чином дотримана, в той час, дії засудженого, обумовлювалися скоєнням правопорушень, а також необхідністю вжиття додаткових заходів адміністрацією установи попереднього ув`язнення, обумовлених підвищеною суспільною небезпечністю особи засудженого.

На переконання судової колегії, суд першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та відомості про поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, врахувавши практику Європейського суду з прав людини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Заявляючи вимогу про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та невідповідність судового рішення вимогам ст. 370 КПК України, вказує на його незаконність, однак в апеляційній скарзі засуджений не наводить визначальних (обґрунтованих) доводів на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність прийнятого судового рішення, не повідомляє про обставини, які б слугували правовими підстави для скасування ухвали суду відповідно до приписів ст.ст. 409, 412 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 грудня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_3
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_5