В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.05.2018 року за № 0004396, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Грузії, офіційно непрацюючий, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 04 травня 2018 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , перебував за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 46, де вступив в злочинну змову з невстановленими особами на вчинення крадіжки за автомобіля, та розподіливши ролі направлені на таємне викрадення чужого майна, обрали об`єктом свого протиправного посягання майно, що знаходилось у автомобілі марки «Хюндай» моделі «Туксон», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 46 неподалік від магазину «Поли і Двері».

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна групою осіб, ОСОБА_9 , за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи заздалегідь розподіленими між ними ролями, підійшов до автомобіля марки «Хюндай» моделі «Туксон», д.н.з. НОМЕР_1 та відкрив її використовуючи спеціальний пристрій. В цей час невстановлена досудовим розслідуванням особа №1 пішла в напрямку магазину «Поли і Двері», щоб заблокувати вхідні двері вищевказаного магазину та спостерігати за навколишньою обстановкою, маючи намір затримати власника автомобіля марки «Хюндай» моделі «Туксон», д.н.з. НОМЕР_1 та попередити ОСОБА_9 у випадку його появи. Невстановлена досудовим розслідуванням особа №2 залишилась у автомобілі марки «Рено» моделі «Меган» сірого кольору без державних номерних знаків.

В момент коли ОСОБА_9 відкрив двері автомобіля марки «Хюндай» моделі «Туксон», д.н.з. НОМЕР_1 спрацювала сигналізація, та власник перебуваючи в магазині, неподалік від свого автомобіля, який припаркований біля магазину «Поли і Двері», долаючи супротив невстановленої досудовим розслідуванням особи №1 вийшов на вулицю та помітив як ОСОБА_9 дістав із автомобіля марки «Хюндай» моделі «Туксон», д.н.з. НОМЕР_1 належні йому речі, а саме: барсетку чорного кольору, у якій знаходились дві картки «Приват банку» на ім`я ОСОБА_6 , картка «Приватбанку» на ім`я ОСОБА_6 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_6 , та готівкові кошти у сумі 200 гривень, яку ОСОБА_9 вкинув у автомобіль марки «Рено» моделі «Меган» сірого кольору без державних номерних знаків.

Вказані дії ОСОБА_9 були помічені потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_6 які вибігли з магазину та почали кричати та переслідувати ОСОБА_9 та невстановлених осіб, які усвідомлюючи та незважаючи на те, що їхні дії носять відкритий характер почали тікати з місця скоєння злочину, однак потерпілий ОСОБА_6 разом з сином ОСОБА_6 почали переслідувати вказаних осіб.

Після чого під час безперервного переслідування ОСОБА_6 разом з працівником поліції, який в той час повертався з роботи, затримали ОСОБА_11 . Після чого викликали наряд поліції.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою провину за ч. 2 ст. 186 КК України не визнав. Відмовився свідчити проти себе відповідно до ст. 63 Конституції України.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав судові, що 04 травня 2018 року він перебував із сином в магазині коли помітив, що спрацювала сигналізація на його автомобілі та побачив як обвинувачений ОСОБА_12 відходив від його автомобіля із його ж барсеткою, яку кинув до автомобіля Рено сірого кольору. В цей час його син ОСОБА_6 почав переслідувати ОСОБА_12 та іншого чоловіка, які намагались втекти, а він поїхав за автомобілем Рено, який також намагався зникнути на своєму автомобілі Туксон. Водій автомобіля Рено збив огорожу та йому вдалось зникнути, проте він лишив автомобіль. Від сина він дізнався, що йому вдалось затримати одного, яким виявився ОСОБА_9 . В судовому засіданні впевнено вказав на обвинуваченого, як на особу в руках якої бачив свою барсетку та яка намагалась зникнути з місця події.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав суду, що перебував у зазначений день із батьком в магазині, коли спрацювала сигналізація в належному батькові автомобілі. Двері магазину якийсь час були заблоковані, на його думку, невідомою особою, проте консультант магазину їх вибив. Коли вони вибігли, то побачили, що обвинувачений перебуває поряд із автомобілем, що належить його батькові та тримає належну батькові барсетку, а потім кидає у відкрите вікно сірого Рено. Після чого два грабіжники побігли та свідок почав їх переслідувати постійно тримаючи у полі зору. Потім коли вони розділились свідок переслідував одного, яким виявився обвинувачений. На крики свідка до переслідування доєднався співробітник поліції та ОСОБА_12 було затримано. Як він потім дізнався третього грабіжника, який був на сірому Рено, також переслідували та коли він заїхав у тупик, то залишив автомобіль та втік. Потім на місце прибула СОГ. Речі батька були знайдені саме у залишеному сірому автомобілі Рено.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав суду, що є діючим співробітником поліції. Так, 04 травня він проїжджав по Харківському шосе в напрямку Ленінградської площі та біля магазину «Двері» побачив як двоє осіб намагаються наздогнати дві інші особи. Він розвернувся, та коли під`їхав дізнався, що з автомобіля Туксон викрали барсетку. Йому відомо, що син потерпілого затримав обвинуваченого, про що повідомив батькові телефоном та вони під`їхали на місце.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав судові, що працював на Харківському шосе, 46 в магазині «Поли і двері» коли до нього прийшли батько із сином. В цей час він побачив чоловіка у тамбурі та підійшовши не зміг відчинити двері. Потім у відвідувачів спрацювала сигналізація, свідок плечем зміг відкрити двері, потерпілий із сином вибігли, а він лишився в магазині. Обвинуваченого в той день біля салону він не бачив. Зазначив, що двері заклинило, через болт, що був викручений ззовні та самостійно він викрутитись не міг. Через тривалий час потерпілі повернулись.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав судові, що побачив, як біжить обвинувачений, а його переслідує свідок ОСОБА_6 та кричить що це грабіжник. Після чого він втрутився та вони спільно затримали Панцулая орієнтовно на вулиці Гашека, 10. Після чого приїхала СОГ.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав судові, що є діючим співробітником Дніпровського управління поліції обвинуваченого знає наглядно, з потерпілим не знайомий. Підтвердив судові, що дійсно приймав участь під час впізнання, іншими статистами були ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які також є співробітниками поліції та були ними на час впізнання.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 дав аналогічні ОСОБА_16 покази.

Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.05.2018 року, який проводився з 15:50 до 16:15 в присутності двох понятих за адресою: м. Київ, вул. Гашека, 10 слідчим оглянуто автомобіль марки «Хюндай Туксон» днз. НОМЕР_1 під час якого виявлено та вилучено 8 слідів папілярних узорів та пляшка (т. 1 а. с. 232-234).

Відповідно до протоколу обшуку від 04.05.2018 року, який проводився з 17:46 до 17:52 в присутності підозрюваного ОСОБА_9 , за участі спеціаліста ОСОБА_19 , іншої особи ОСОБА_17 , понятих за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шоссе 14/1, а саме автомобілю марки «Рено» сірого кольору, під час якого було виявлено та вилучено: посвідку на постійне проживання на території України на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення водія серія НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картку «Приватбанку» темно-синього кольору № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 , пару рукавичок синього кольору, блютуз гарнітури чорного кольору «М70», державні номерні знаки «WBR 41 PS», державні номерні знаки « НОМЕР_6 », автомобіль сірого кольору марки «Рено Логан», без державних номерних знаків (т. 1 а. с. 235-242).

Вказаний обшук фіксувався за допомогою відеозапису. Відео з якого було переглянуто під час розгляду справи в суді. Крім того, захисник у судовому засіданні підтвердив судові, що вказане відео було йому відкрито в порядку ст. 290 КПК України, щоправда звертав увагу, що існує ще одне відео, яке стороною обвинувачення суду не надано. Просив визнати протокол обшуку недопустимим доказом, відповідно до ст. 87 КПК України (т.1 а.с. 155-158).

Даючи йому оцінку суд зазначає, наступне. Відповідно до висновків, що викладені у Постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к, Суд зазначив, що частина 1 статті 87 КПК передбачає, що «Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини».
Вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
Суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення.
Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.
Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.
А отже, під час розгляду цього кримінального провадження судом не встановлено порушення фундаментального права або свободи обвинуваченого, помилки у назві моделі автомобіля, в тому числі й в ухвалі слідчого судді не можуть тягнути за собою визнання протоколу обшуку та додатків до нього недопустими доказами.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 04.05.2018 року об 15 год. 40 хв. (час фактичного затримання) (т. 1 а.с. 244-247).

Вилучені під час обшуку речі були оглянуті слідчим, про що складений протокол огляду речей та предметів від 05.05.2018 року та до нього фототаблиця (т. 2 а.с. 25-26).

Відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України клопотання слідчого було задоволено та наданий дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «Рено Логан», сірого кольору, без державних номерних знаків, за адресою: м.Київ, вул. Харківське Шосе, 14/1, з метою вилучення речей, що мають значення для розкриття кримінального правопорушення, а саме: посвідку на постійне проживання на території України видана на ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення водія серія НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картку «Приватбанку» темно-синього кольору № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 , пару рукавичок синього кольору, блютуз гарнітури чорного кольору «М70», державні номерні знаки «WBR 41 PS», державні номерні знаки « НОМЕР_6 », автомобіль сірого кольору марки «Рено Логан», без державних номерних знаків (т. 2 а.с. 69).

Відповідно до постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, вилучені речі визнані речовими доказами та передані до камери схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (т. 2 а. с. 15-16)

Відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 04 травня 2018 року автомобіля сірого кольору, марки «Рено Логан», без номерних знаків, який знаходився за адресою: м. Київ, Харківське Шосе, 14/1 (т. 2 а. с. 35-37).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання свідок ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_9 , як особу, що вчинила грабіж 04.05.2018 року (т. 1 а.с. 248-250); відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_9 , як особу, що вчинила грабіж 04.05.2018 року (т. 2 а.с. 1 -7).

Даючи йому оцінку суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 228 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Проте, в порушення вимог ст.228 КПК України, особа, яка підлягає впізнанню ОСОБА_12 , який пред`являвся для впізнання, був пред`явлений потерпілому та свідку разом із іншими особами тієї ж статі, які мають відмінності у зовнішності, а також всі вони є діючими співробітниками поліції. Більш того, один із статистів ОСОБА_20 перебував на місці події під час затримання обвинуваченого та був учасником обшуку. Так само там перебували особи, що впізнають потерпілий та свідок ОСОБА_6 .

За таких обставин, пред`явлення особи для впізнання було проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, тому, відповідно до ст.86 КПК України, дані, які містяться у вказаних протоколах пред`явлення особи для впізнання від 04.05.2018 року, не можуть бути визнані допустимими, оскільки отримані в порядку, не встановленому КПК України, тому не можуть бути використані при прийнятті процесуального рішення, і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Як доказ, стороною обвинувачення суду надано протокол перегляду відеозапису від 04.05.2018 року, який проводився з 15:30 до 16:00 та складений слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_21 приміщення магазину «Поли і Двері» (т. 2 а.с. 23-24).

Даючи йому оцінку суд зазначає, що вказана слідча дія проведена слідчим 04.05.2018 року з 15:30 до 16:00 години, в той час як реєстрація цього провадження відбулась 04.05.2018 року об 17:35:34.

Більш того, суду не надано відомостей про процесуальне походження наданого стороною обвинувачення диску, який переглядався. Зокрема, як обґрунтування його походження суду надано запит слідчого від 04.05.2018 року та відповідь директора салону від 05.05.2018 року, згідно якої зазначено, що камери зовнішнього відеоспостереження у салоні «Поли і двері», що за адресою м. Київ, Харківське шосе, 46 станом на 05.05.2018 року відсутні (т. 2 а.с.20-21).

Крім того, під час перегляду вказаного диску у судовому засіданні за участі сторін встановлено, що в верхньому лівому куті знаходиться напис: «05-04-2018 13:32:17», проте відео не відображається.

Відповідно до ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 214, 223 КПК здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

На підставі наведеного вище, суд вважає, диск із записом з камери відеоспостереження магазину «Поли і Двері» а також протокол перегляду відеозапису від 04.05.2018 року - недопустимим доказом відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України.

Стосовно доводів захисника адвоката ОСОБА_8 , щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Грабіж це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж, як і крадіжка, вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на скоєння відповідного злочину.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6.11.2009 №10 крадіжку та грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно й мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але відразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами й, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування (залежно від характеру насильства чи погрози) як грабіж чи розбій.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Зокрема й потерпілий ОСОБА_6 й свідок ОСОБА_6 , впевнено в судовому засіданні вказали на обвинуваченого, як на особу яка перебуваючи біля належному потерпілому автомобіля тримала в руках викрадену барсетку, після чого закинула її в автомобіль марки Рено сірого кольору, а сам намагався зникнути, проте був затриманий безпосередньо свідком ОСОБА_22 та свідком ОСОБА_15 , який також це підтвердив судові.

Інші свідки, зокрема свідок ОСОБА_14 та ОСОБА_23 також підтвердили суду, що інша невстановлена особа заблокувала двері в магазині, де знаходився потерпілий та його син свідок ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_6 показав судові що була ще й інша невстановлена досудовим розслідуванням особа, намагалась зникнути з місця події на автомобілі марки «Рено», сірого кольрору, та якій вдалось зникнути залишивши автомобіть.

Більш того, під час обшуку вказаного автомобіля було виявлено та вилучено речі, які перебували у барсетці потерпілого, зокрема картку «Приватбанку» темно-синього кольору № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 та речі обвинуваченого, а саме посвідку на постійне проживання на території України на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення водія серія НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що повністю відповідає версії обвинувачення про причетність ОСОБА_12 , саме до грабежу та про вчинення цього злочину за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив суду, що відповідно до розписки його автомобіль марки Renault Megane, 2004 року випуску днз. НОМЕР_7 йому повернуто, а також наявна довіреність на ім`я останнього (т. 2 а.с. 28-31).

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що потерпілий повідомив йому, що треба викликати поліцію, проте він не вважав за потрібне чекати та далі скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України та відповідь не завершив.

При цьому, суд приходить до висновку, що виключення протоколів пред`явлення особи для впізнання та перегляду відеозапису від 04.05.2018 року із доказової бази, за клопотанням захисника - адвоката ОСОБА_8 не впливає на незаперечність та переконливість решти доказів у провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні грабежу та спростування його доводів про непричетність до цього злочину.

Враховуючи викладене вище, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставин, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують або які, згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, одружений, його соціальні зв`язки, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити ОСОБА_24 покарання у межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів у виді позбавлення волі. При цьому судом враховані виключно позитивні характеристики із Релігійної громади парафії на честь Святої Цариці Тамари в Оболонському районі м. Київа УПЦ.

Враховуючи, що дії ОСОБА_9 носили зухвалий характер, виразили явну зневагу до встановлених у суспільстві норм моралі та правил поведінки, характеризувались настійливим бажанням уникнути затримання та сприяти співучасникам у втечі, що, попри притягнення до відповідальності вперше, разом з поведінкою в суді де ОСОБА_9 поводив себе зухвало, вказує на його порівняно високий рівень суспільної небезпечності, а тому підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Питання заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 128, 129 КПК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 200 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності і вважає, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 21020 грн на користь потерпілого, саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде співмірним із заподіяною шкодою.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Крім того, на момент отримання вказаного кримінального провадження головуючим суддею 26.07.2018 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту закінчився 07.07.2018 року, клопотань про застосування запобіжного заходу від прокурора не надходило. Підстави для його обрання на даному етапі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту його затримання, у зв`язку з виконанням вироку.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року на картку «Приватбанк» золотистого кольору № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_25 ; картку «Приватбанк» золотистого кольору № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_25 ; картку «Приватбанк» темно-синього кольору № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_26 ; пару рукавичок сірого кольору; блютуз гарнітури чорного кольору «М70»; державні номерні знаки «WBR 41PS»; державні номерні знаки « НОМЕР_6 » скасувати.

Речові докази: посвідку на постійне проживання на території України видана на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , картку «Приватбанку» золотистого кольору № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , посвідчення водія серія НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , блютуз гарнітури чорного кольору «М70», державні номерні знаки « НОМЕР_7 », державні номерні знаки « НОМЕР_6 », автомобіль сірого кольору марки «Рено Меган», без державних номерних знаків повернути власнику ОСОБА_9 ; пару рукавичок синього кольору знищити; картку «Приватбанку» темно-синього кольору № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 - повернути власнику ОСОБА_6 ; сліди папілярних візерунків - знищити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в сумі 200 гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 21020 грн гривень 00 копійок.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Суддя ОСОБА_27