УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2020 року

м. Київ
справа № 932/915/20
провадження № 51-1551ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Суть питання
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2020 року відмовлено у задоволені скарги захисника ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_5 , на постанову про закриття кримінального провадження.
Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_4 поза межами строку на апеляційне оскарження, звернувся до суду апеляційної інстанції щодо його оскарження. При цьому порушував питання про поновлення йому цього строку.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 06 березня 2020 року відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернув його скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вищезазначену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив йому у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 04 лютого 2020 року, оскільки він не брав участь у судовому засіданні у місцевому суді, під час її проголошення, а копію оскаржуваної ухвали слідчого судді отримав лише 13 лютого 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, що на його думку, завадило йому вчасно звернутися до суду апеляційної інстанції. При цьому вказує на те, що вказана ухвала ні на його адресу, ані на адресу ОСОБА_5 не направлялась.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі його порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 395 КПК України встановлено винятки із загального правила щодо початку обчислення строку оскарження ухвал слідчого судді, за яким відлік п`ятиденного терміну починається не з дня їхнього проголошення, а з дня отримання заінтересованою особою копії судового рішення. Зазначений порядок стосується лише тих осіб, без виклику яких було постановлено ухвалу слідчого судді, яку вони оскаржують.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді згідно з вимогами частин 2, 3 ст. 395 КПК України подається протягом 5 днів із дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, в цей же строк із моменту вручення копії судового рішення.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 цього Кодексу визначено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження, й особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК України, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
При цьому такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Як видно з доданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, захисник, не погоджуючись з ухвалою слідчого судді від 04 лютого 2020 року, поза межами строку на апеляційне оскарження подав апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про його поновлення, мотивуючи його пропуск тим, що участь у суді першої інстанції він не приймав, а копію оскаржуваного рішення отримав лише 13 лютого 2020 року, що вважав поважною причиною пропущеного стороною захисту строку і просив поновити йому строк на апеляційне оскарження.
За наслідками розгляду вказаного клопотання апеляційний суд ухвалою від 06 березня 2020 року відмовив у його задоволенні та повернув захиснику апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Приймаюче зазначене рішення, апеляційний суд виходив з того, що захисник знав про наявність оскаржуваного судового рішення та мав об`єктивну можливість в межах строку апеляційного оскарження подати апеляційну скаргу. При цьому переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку апеляційного оскарження він не навів.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що обставини, на які посилається захисник ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки судове засідання суду першої інстанції було проведено за участю захисника ОСОБА_6 , який діяв в інтересах ОСОБА_5 . При цьому учасникам судового розгляду було роз`яснення порядок і строки оскарження ухвали.
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені захисником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали ОСОБА_5 чи його захисникуреалізувати своє право на апеляційне оскарження та раніше подати апеляційну скаргу, оскільки захисник ОСОБА_5 був обізнаний про оскаржуване рішення слідчого судді.
Згідно із ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику.
Тому Верховний Суд відхиляє посилання захисника, як на обґрунтування причин поважності пропуску строку, те, що він дізнався про оскаржувану ухвалу слідчого судді лише 13 лютого 2020 року, оскільки вступ у справу іншого адвоката не може бути визнаний поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.
З огляду на викладене, Суд уважає, що сторона захисту не здійснила усіх необхідних дій для реалізації свого права на апеляційне оскарження, а наведені захисником причини пропуску строку не є поважними в розумінні статті 117 КПК України.
До того ж касаційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів на спростування висновків апеляційного суду наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення.
Крім того, посилання захисника ОСОБА_4 на висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18) є безпідставними, оскільки в постанові Об`єднаної палати зроблено висновок про ті випадки, коли слідчий суддя постановив ухвалу та оголосив тільки її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, коли учасники судового провадження були відсутні. На відміну від цього тоді як в даному випадку оскаржувану ухвалу місцевого суду було постановлено 04 лютого 2020 року за участі захисника ОСОБА_6 та в цей же день проголошено повний текст судового рішення і було роз`яснено учасникам судового розгляду порядок та строки оскарження цієї ухвали.
Таким чином, висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі 51-6470кмо18 не підлягає застосуванню в цьому провадженні.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, порушене питання у касаційній скарзі захисником ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає вирішенню, оскільки його скарга подана у строк визначений у ст. 426 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2020 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3