ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1388/19 Справа № 171/765/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000019 за апеляційною скаргою прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новокаїри, Бериславського району, Херсонської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкаэ за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Кам`янка Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,

В с т а н о в и л а:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що 07.01.2015 року о 20.00 годині, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , зайшли в будинок АДРЕСА_3 до своєї знайомої мешканки цього будинку ОСОБА_11 , яка в цей час знаходилася в будинку. В розмові з власницею будинку, ОСОБА_8 запропонував всім випити горілки, після чого, покинувши будинок, направився за спиртними напоями. В цей час, ОСОБА_9 маючи умисел вступити у статеві зносини зі ОСОБА_11 повідомив їй про свій намір, на що остання категорично відмовилася. Після цього, ОСОБА_9 проти волі потерпілої, із застосуванням фізичного насилля, що виразилося в утриманні рук потерпілої та нанесені їй удару кулаком руки по животу, штовхнув її на ліжко та намагався стягнути з неї одяг. Потерпіла ОСОБА_11 опиралася, в цей самий час повернувся ОСОБА_8 , який приніс пляшку горілки та ОСОБА_9 припинив свої злочинні дії. Після того, як до будинку повернувся ОСОБА_8 , вони разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 стали розпивати горілку.
Приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства відносно ОСОБА_11 , в присутності ОСОБА_8 , штовхнув останню на ліжко, утримуючи її руки стягнув з неї одяг. В цей час потерпіла звернулася за допомогою до ОСОБА_8 , але останній відповів що він чекає своєї черги, чим дав зрозуміти, що усвідомлює протиправність дій ОСОБА_9 та приймає в них активну участь.
Далі ОСОБА_9 , продовжуючи застосовувати фізичне насилля, накрив обличчя ОСОБА_11 подушкою, і не зважаючи на опір потерпілої, діючи всупереч її волі, вступив з нею в статеві зносини природним способом.
В цей час ОСОБА_8 перебував з ними в одній кімнаті, спостерігав за тим, що відбувається, при цьому також маючи умисел на зґвалтування ОСОБА_11 . Після того, як ОСОБА_9 закінчив статеві зносини з потерпілою, ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи групою осіб, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства відносно ОСОБА_11 , штовхнув останню на ліжко та став здійснювати з нею статевий акт природним способом.
Після вказаних дій, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виказували намір на продовження своїх протиправних дій, направлених на статеві зносини зі ОСОБА_11 , із застосуванням відносно неї фізичного насильства, однак остання втекла з будинку, покинувши місце пригоди.
Згідно висновку судово-медичного експерта № С/3 від 15.01.2015 року, у потерпілої ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження: по одному синцю на внутрішній поверхні правого плеча, у середній його третині; на задній поверхні лівого передпліччя, у середній його третині; на передній поверхні лівого передпліччя, у середній його третині, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминучі наслідки. При судово-імунологічному дослідженні мазків та тампону з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_11 встановлено наявність сперми.
Дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.152 КК України за ознаками зґвалтування тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене групою осіб.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року :
- дії обвинуваченого ОСОБА_9 було перекваліфіковано, визнано його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
- ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.1ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Судом також вирішено долю речових доказів.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.06.2017 року у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, призначити кожному з обвинувачених покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що фактичні обставини скоєння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення підтверджені доказами, наявними у справі, а висновки суду про відсутність в діях останніх складу злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи, які беззаперечно свідчать про вчинення ними кримінального правопорушення.
Прокурор зазначає, що у вироку суд послався на показання обвинувачених, наданих ними в судовому засіданні, які, кожний окремо, вину у пред`явленому обвинуваченні не визнали, пояснивши, що ОСОБА_11 обмовляє їх в скоєнні відносно неї кримінального правопорушення, з тих підстав, що хоче за їх рахунок збагатитися, не взявши до уваги показання потерпілої ОСОБА_11 , протоколи слідчих експериментів за участі потерпілої, висновки судово-медичної експертизи, висновки молекулярно-генетичної експертизи, інші докази у справі, які спростовують показання обвинувачених.
Прокурор звертає увагу на те, що показання потерпілої ОСОБА_11 , які вона давала як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні не мають суперечностей, є послідовними і постійними, та підтверджуються відповідними висновками експертів та показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , показів експерта ОСОБА_14 , висновок судово-медичної експертизи С/3 від 15.01.2015 року, молекулярно-генетичної експертизи №210 від 06.07.2016 року; протоколу проведення слідчого експерименту від 09.01.2015 за участю потерпілої ОСОБА_11 . Прокурор вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновкам молекулярно-генетичної експертизи №210 від 06.07.2016р., якою встановлено, що препарати ДНК, виділені із змішаних зі спермою біологічних слідів в піднігтьовому вмісті правої руки ОСОБА_8 , являють собою суміш ДНК чоловічої статевої належності. Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадання змішаного генотипу вказаних слідів з генотипом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Прокурор вказує на порушення судом першої інстанції вимог п.3 ч.1 ст.411 КПК України, оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було подано заперечення, в якому захисник зазначав про безпідставність апеляційної скарги прокурора та просив залишити її без задоволення, а вирок суду як цілком законний та обґрунтований без змін.

В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала частково та просила вирок скасувати й призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисник ОСОБА_10 , кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.
З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Кузнецов та інші проти Росії» від 11.01.2007 року, та у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, де зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У справі Kari-PekkaPietilainenv. Finland(Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22.09.2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення..».
Судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону були порушені.
Із суті п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України убачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним саме судом, а не органом досудового слідства, висновками експертного дослідження, або іншого фахівця, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.
В порушення вищенаведених вимог КПК, суд при формулюванні обвинувачення ОСОБА_9 , виклав його таким чином, що обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, встановлені органом слідства згідно з обвинувальним актом, а також експертними дослідженнями, а не судом, як вимагає процесуальний закон, тобто суд першої інстанції не виклав формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а лише навів обставини кримінального правопорушення, у вчинені якого ОСОБА_9 обвинувачується органом досудового розслідування.
Недотримання судом процедури судового розгляду призвело до порушення такої засади кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема й порушення ОСОБА_9 на захист від пред`явленого йому обвинувачення всіма встановленими законом засобами, оскільки вищезазначені обставини призвели до нечіткості та неконкретності пред`явленого останньому обвинувачення.
Практика Європейського суду з прав людини також установлює, що принцип презумпції невинуватості, передбачений пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року порушено, коли судове рішення стосовно особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, відображає думку про те, що вона винна, без доведення її вини відповідно до закону.
Також згідно ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
За змістом ст..411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду; висновки суду, викладені в судовому рішенні містять істотні суперечності.
Судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону були дотримані не в повному обсязі, внаслідок чого, як правильно вказує в своїй апеляції прокурор, було допущено неповноту судового розгляду, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, не належним чином перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню, не навів у своєму рішенні й доказів, які беззаперечно підтверджували б невинуватість, чи навпаки, вину ОСОБА_8 чи ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують, а також допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, суд у мотивувальній частині вказаного вироку не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказувала під час судового розгляду сторона обвинувачення, допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності.
Так, місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, послався на заперечувальні показання останнього під час судового розгляду, залишивши поза увагою, що вони повністю спростовуються свідченнями потерпілої ОСОБА_11 , протоколами слідчих експериментів за участі потерпілої, висновками судово-медичної експертизизи, висновками молекулярно-генетичної експертизи, іншими доказами у справі. Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відтворено потерпілою ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту 09.01.2015 року, а також підтверджені обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час проведення слідчих експериментів 09.01.2015 року за їх участю, які, кожен окремо, попередньо розказали та на місці показали послідовність дій під час скоєння злочину.
Таким чином, суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, не взявши до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, і допустив неповноту судового розгляду кримінального провадження, внаслідок якої поза увагою суду залишились наявні протиріччя у показах потерпілої, свідків і обвинувачених, що вплинуло в подальшому на вирішення питання про невинуватість ОСОБА_8 .
Крім того, колегія суддів вважає безпідставним виключення судом з обвинувачення формулювання про вчинення ОСОБА_9 злочину в стані алкогольного сп`яніння через те, що такий стан обвинуваченого на момент вчинення злочину не підтверджено належними та допустимими доказами, з огляду на наступне.
Так, згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №288/1158/16-к, провадження №13-28кс19), відповідно до вимог кримінального процесуального закону дані відповідних досліджень не є обов`язковими засобами доказування стану алкогольного сп`яніння. Згідно із загальними правилами доказування такий стан особи може бути встановлено на підставі інших доказів, які з огляду на визначені статтями 8588 КПК критерії є належними, допустимими та у своїй сукупності і взаємозв`язку достатніми для відповідного висновку.
Перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на час вчинення інкримінованих їм дій у стані алкогольного сп`яніння підтверджується як послідовними показаннями потерпілої, так і свідченнями самих обвинувачених, які підтверджували вживання спиртних напоїв як заздалегідь, так і безпосередньо перед подією злочину.
Так, будучи допитаними в судовому засіданні обвинувачені, кожен окремо, надали ідентичні пояснення з приводу того, що 07.01.2015 року вони разом з поверталися увечері додому, були на підпитку. З огляду на те, що вони йшли з іншого села та замерзли, вирішили зайти до потерпілої та зігрітися. ОСОБА_11 запросила їх до свого помешкання та запропонували вижити спиртних напоїв. ОСОБА_8 пішов за спиртними напоями до свого будинку, коли повернувся, усі разом вони випили горілки.
Потерпіла ОСОБА_11 показала, що 07.01.2015 року до неї прийшли обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які запропонували випити спиртного та ОСОБА_8 пішов за напоями, а вона з ОСОБА_9 залишилася разом. Після того, як до будинку повернувся ОСОБА_8 , який приніс пляшку горілки, вони стали розпивати горілку.
Таким чином, відсутність у матеріалах справи результатів лабораторних досліджень про наявність або відсутність у крові обвинувачених етилового спирту не спростовує встановлення факту вживання спиртних напоїв обвинуваченими та перебування у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення інкримінованого злочину, що міститься у вищенаведених показах, які в даному випадку є є належними, допустимими та у своїй сукупності і взаємозв`язку достатніми для відповідного висновку.
Отже, висновки суду першої інстанції через їх суперечливість та не підтвердження доказами, дослідженими під час судового розгляду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
На переконання колегії суддів, допущені судом порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вони є неприпустимими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, порушення судом вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого ч. 1 ст. 415 КПК України переліку безумовних підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено під час судового розгляду кримінального провадження.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог прокурора, що обумовлює часткове задоволення поданої апеляційної скарги і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості обвинувачених у вказаному злочині, правильності кваліфікації їх дій та призначення покарання тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
Також під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані недоліки, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, при вирішенні питання про правильність кваліфікації надати оцінку всім доказам, які ці обставини підтверджують або спростовують та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обгрунтоване й вмотивоване рішення.
Крім того, при вирішенні питання про зарахування ОСОБА_9 у строк покарання попереднього ув`язнення на підставі ст. 72 ч. 5 КК України суду першої інстанції слід врахувати правовий висновок про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Апостолівського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4