Номер провадження: 11-сс/813/669/20
Номер справи місцевого суду: 523/5703/20 1-кс/523/1532/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 р., якою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Уфа Башкортостан, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого начальником Чорноморського відділу сервісного центру морського та річкового транспорту, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання,
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді від 17.04.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчої СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:
1) прибувати за викликом до слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який розслідує кримінальне провадження №0000187 від 12.12.2018р. за першим викликом;
2) не відлучатися за межі міста Одеси та Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження.
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;
4) утримуватись від можливого спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався в своїй ухвалі відсутність тяжких наслідків скоєного правопорушення, наявність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, а саме доведеність факту проживання підозрюваного у шлюбних відносинах з обов`язком утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають постійне місце мешкання у м. Южне Одеської області, а також ту обставину, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є працевлаштованим, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не має правових підстав, суд дійшов висновку про можливість застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що на думку слідчого судді буде достатнім

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою та вважає ухвалу слідчого судді незаконною та постановленою з порушенням вимог КПК України, обґрунтовуючи свої вимоги наступним:
- слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу не враховано, що під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які заявлені у клопотанні слідчого, а також тяжкість покарання, яка може йому загрожувати, існують всі підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою.
Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 17.08.2018 року у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_12 , відносно якого матеріали виділеного кримінального провадження спрямовані до суду, знаходячись у невстановленому місці у невстановленої особи незаконно придбав вогнепальну зброю - коротко ствольний пістолет-кулемет калібру 9х18 мм., виготовлений саморобним способом та придатний до стрільби, який став незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу. В подальшому, продовжуючи злочинну діяльність, направлену на незаконний збут вогнепальної зброї, ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , вступили у злочинну змову з ОСОБА_8 , запропонувавши останньому збути вогнепальну зброю ОСОБА_14 , на що ОСОБА_8 погодився.
Після чого, 13.06.2019 року приблизно о 13:02 годині, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , знаходячись біля будинку №24, розташованому по вул. С. Ядова у м. Одесі, перебуваючи в салоні автомобілю марки «БМВ» моделі 525 державний номер НОМЕР_1 республіки Болгарії, незаконно збув ОСОБА_14 , який був задіяний для оперативної закупки, коротко ствольний пістолет-кулемет калібру 9х18 мм., отримавши грошові кошти у сумі 40000 грв. та 400 доларів США.
Відповідно висновку експертизи за №392-Б від 3.07.2019р., наданий на дослідження пістолет - кулемет є нарізаною вогнепальною зброєю коротко ствольним пістолетом кулеметом калібру 9х18 мм., виготовлений саморобним способом з використанням промислового обладнання та придатний для проведення поодиноких пострілів, а також пострілів чергами пістолетними патронами калібру 9х18 мм.
Дані про вчинення вказаного кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 12.12.2018 року.
07.04.2020 року ОСОБА_8 було пред`явлено підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України за кваліфікуючими ознаками, як незаконне придбання, зберігання, збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом огляду і вручення грошових коштів від 13.06.2019 р., показаннями свідка ОСОБА_14 , протоколом добровільної видачі предмету у вигляді пістолету кулемету від 13.06.2019р.; висновком експерта №392-Б від 3.07.2019 р.; речовими доказами у кримінальному провадженню та іншими матеріалами у їх сукупності.
Слідча звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 , мотивуючи клопотання тим, що підозрюваний обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає призначення покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 7 років, у зв`язку з чим наявні підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування з метою уникнення справедливого покарання, перешкоджати встановленню істини по справі, незаконно впливати на свідків.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, при обґрунтуванні наявності ризиків, а також обґрунтованості підозри, на момент застосування такого запобіжного заходу в повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.
Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, на даному етапі досудового розслідування, є обґрунтованою та не заперечується учасниками кримінального провадження.
Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Твердження прокурора про те, що ОСОБА_8 може впливати на свідків є необґрунтованим, оскільки слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на підозрюваного покладено обов`язок щодо обмеження у спілкування саме з свідками.
Окрім того, прокурором в апеляційній скарзі безпідставно здійснено посилання на неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки він не працює, а передання неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 під нагляд його матері також не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вказані твердження є необґрунтованими, оскільки, як підтверджено матеріалами кримінального провадження, підозрюваний ОСОБА_8 є особою повнолітньою та працевлаштованою.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_7 підтвердив, що підозрюваний ОСОБА_8 визнає підозру та з`являється на всі виклики до слідчого.
Також, підозрюваний ОСОБА_8 з`явився до апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що слідчим суддею в достатній мірі враховані всі обставини справи, а застосований запобіжний захід з покладеними на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, в повній забезпечують виконання таких обов`язків.
Апеляційний суд не погоджується із доводами прокурора, та зазначає, що слідчим суддею враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання (підозрюваний не одружений, однак проживає зі співмешканкою), має постійне місце мешкання у м. Южне Одеської області, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, дійсно є працевлаштованим, що підтверджується наданою стороною захисту копією довідки з місця роботи, має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає у шлюбних відносинах з обов`язком утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведеного ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, а також особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Щодо посилання прокурором на неврахування слідчим суддею рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р., колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що вказане рішення стосується довготривалого тримання особи під вартою та по суті вирване з контексту п. 35 цього Рішення, в якому йдеться наступне: «Національні судові органи повинні в першу чергу стежити за тим, щоб в кожному конкретному випадку термін попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищував розумних меж. З цією метою вони повинні брати до уваги всі обставини, що мають значення для з`ясування, чи є суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинності виправдовує відступ від принципу поваги особистої свободи, і врахувати це в рішеннях за клопотаннями про звільнення». З огляду на що, вказане рішення ЄСПЛ жодним чином не може бути застосоване в даному конкретному випадку, оскільки стосується довготривалого тримання особи під вартою, а не застосування такого запобіжного заходу на початкових етапах досудового розслідування.
Відтак, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на момент розгляду клопотання рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження, оскільки не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4