Справа № 522/3046/19
Провадження № 1-кп/522/287/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000697 від 12.02.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця смт. Нижньогірський, АР Крим, громадянина України, не одруженого, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.05.2010 р. Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років п/в, згідно ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки;

- 23.06.2014 р. Томашпільським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років п/в, згідно ст. 71 КК України приєднати1 місяць по вироку Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2010 і призначити 4 роки і 1 місяць п/в;

- 18.03.2015 р. Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років п/в, згідно ст. 71 ч. 4 КК України приєднати по вироку від 23.06.2014 і призначити 4 роки і 3 місяць п/в, звільнений 27.04.2017 по відбуттю терміну покарання,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В:

12.02.2019 року о 15.50 годині, ОСОБА_4 , знаходячись по вул. Рішельєвській, біля будинку № 71 в місті Одесі, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час стояла на перехресті вулиць.

В цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном, а саме останній помітив у руках ОСОБА_12 її жіночу сумку коричневого кольору, та розуміючи, що в ній можуть перебувати певні цінні речі, визначив вищевказане майно предметом свого злочинного посягання.

При цьому ОСОБА_4 як спосіб реалізації свого злочинного умислу, вирішив заволодіти майном потерпілої відкрито, а саме наблизитись з-заду до потерпілої та шляхом ривка вирвати з її рук сумку, таким чином остання не встигне чинити йому будь-який опір.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, розуміючи які саме дії йому необхідно виконати, для безперешкодного заволодіння чужим майно, ОСОБА_4 , діючи відкрито для потерпілої та оточуючих, наблизившись до ОСОБА_12 та зненацька для неї, схопившись за жіночу шкіряною сумку марки «R. Lauren», вартістю 8800 грн., в якій знаходився мобільний телефон «Iphone Xr», вартістю 27 500 грн., в чохлі блакитного кольору, вартістю 280 грн., а також гаманець коричневого кольору, вартістю 150 грн., в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 316 грн. та 5 доларів США (станом на 12.02.2019 один долар США еквівалентний 27,06 грн.), тобто 135,3 грн., після чого почав її тягнути та намагався вирвати з рук потерпілої. В цей час ОСОБА_12 почала чинити опір та намагатись утримати своє майно. ОСОБА_4 потягнув сильніше за сумку, але потерпіла змогла утримати свою сумку та почала в цей час кричати. ОСОБА_4 не бажаючи бути викритим почав втікати з місця вчинення ним злочину, але в подальшому був затриманий перехожим.

Потерпілій ОСОБА_12 було попереджено спричинення матеріальної шкоди на загальну суму 37181 гривня 30 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками: незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), коли особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вчинений повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав та показав, що він не грабував потерпілу. У них виник конфлікт на іншій вулиці. Потерпіла його навздогнала та почала бити. На наданому для огляду відео він себе не впізнає.

Не зважаючи на не визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується:

- допитом потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала, що вона стояла на перехресті вулиць Рішельєвської та М. Арнаутської. Пройдя мимо обвинуваченого, який знаходився у нетверезому стані, почав тягнути за сумку, на що вона почала чинити опір. Обвинувачений втік. Навздогнавши його, почала кроичати щоб його затримали й викликали поліцію;

- протоколом огляду місця події від 12.02.2019 року, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості, яка розташована на перехресті вул. М. Арнаутська та вул. Рішельєвська в м. Одесі, а саме поблизу будинку № 71 по вул. М. Арнаутська, біля якого відбулися вищевказані події;

- таблицею ілюстрацій до протоколу огляду місця події від 12.02.2019 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 12.02.2019 року, згідно якого потерпілою ОСОБА_12 було впізнано особу зображену на фотознімку № 2, як ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила злочин відносно неї;

- довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.02.2019 року;

- протоколом огляду предмета від 13.02.2019 року, згідно якого було оглянуто жіночу шкіряну сумку марки «R. Lauren», в якій знаходився мобільний телефон «Iphone Xr», в чохлі блакитного кольору, гаманець коричневого кольору, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 316 грн. та 5 доларів США;

- фототаблицею до протоколу огляду предмета від 13.02.2019 року;

- постановою про визнання речовими доказами від 13.02.2019 року, якою було визнано речовим доказом: жіночу шкіряну сумку марки «R. Lauren», мобільний телефон «Iphone Xr», в чохлі блакитного кольору, гаманець коричневого кольору, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 316 грн. та 5 доларів США;

- протоколом огляду предмета від 13.02.2019 року, згідно якого було оглянуто диск з відео файлом, на яких зображені події, які мали місце 12.02.2019 року на розі вулиць Рішельєвська і М. Арнаутська, а саме: обвинувачений вчиняє злочин, який описано в обвинувальному акті;

- фототаблицею до протоколу огляду предмета від 13.02.2019 року;

- постановою про визнання речовим доказам від 13.02.2019 року, якою було визнано речовими доказами: цифровий диск з записом з камер відеоспостереження готелю «Зеніт», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 71;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.02.2019 року, згідно якого свідком ОСОБА_13 було впізнано особу зображену на фотознімку № 2, як ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила злочин відносно потерпілої ОСОБА_12 .

Показання потерпілої повністю спростовують версію обвинуваченого стосовно того, що він не намагався вирвати сумку та нікуди не тікав, а також в судовому засіданні досліджено відеозапис, де вбачається скоєння обвинуваченим ОСОБА_4 злочину відносно потерпілої ОСОБА_12 .

Вказана особа попереджена про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення і підстав оговорювати обвинуваченого у неї не має.

До показань ОСОБА_4 про його непричетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд відноситься критично, оскільки він користується своїм правом на захист.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_11 заявлено клопотання про визнання доказу недопустими, а саме визнати недопустими доказами фактичні дані, що містяться у постанові про визнання речовим доказом цифровий диск із відеозаписом з камер відеоспостереження готелю ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 71 від 12.02.2019 року; протоколі огляду предмета, а саме цифрового диску з записами камер відеоспостереження готелю ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 71 від 12.02.2019 року; цифровому диску без ідентифікуючих ознак із відеозаписом з камер відеоспостереження готелю Зеніт, розташованого за адресою м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 71 від 12.02.2019 року, посилаючись на те, що реєстрі матеріалів кримінального провадження у розділі «Процесуальні рішення» під номером 5 міститься постанова про визнання речовим доказом цифровий диск із відеозаписом з камер відеоспостереження готелю ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 71 від 12.02.2019 року. Також у розділі «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» під номером 15 міститься протокол огляду предмета, а саме цифрового диску з записами камер відеоспостереження готелю ОСОБА_14 .
Але самого диску та згадки про нього у реєстрі матеріалів досудового розслідування не має, тобто сторона обвинувачення посилається у своїх матеріалах на диск із відеозаписом, не вказує ідентифікуючі ознаки диску та взагалі не приєднує до матеріалів кримінального провадження.
Також, не має в матеріалах досудового розслідування доказів належним чином отримання речового доказу, а саме відеозапису з камер відеоспостереження готелю ОСОБА_14 .
Згідно положень ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ може бути наданий стороні кримінального провадження добровільно або на підставі судового рішення. Судовим рішенням в даному розумінні, ґрунтуючись на положеннях ст.ст. 159-165 КПК України, якими передбачено порядок тимчасового доступу до речей та документів з подальшим їх вилученням, є саме ухвала суду на тимчасовий доступ до речей та документів.
У ч. 1, 2 статті 86 КПК України закріплено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Клопотання захисника про визнання доказу недопустими не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає обставинам кримінального провадження.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000697 від 12.02.2019 року, протоколом огляду предмета від 13.02.2019 року було оглянуто цифровий диск з записами камер відеоспостереження готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та постановою про визнання речовим доказом від 13.02.2019 року визнано речовим доказом цифровий диск з записами камер відеоспостереження готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який приєднано до матеріалів кримінального провадження та було досліджено під час судового розгляду.

Таким чином, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину за встановлених судом обставин, які підтверджуються сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками: незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), коли особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вчинений повторно.

Наведені докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд вважає, що наведені докази є належними, допустимими, достовірними а сукупність доказів дає підстави для прийняття відповідного процесуального рішення щодо винуватості ОСОБА_4 в інкримінованому злочині.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з вказаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно із ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, є тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк до шести років.

ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного злочину не визнав та не розкаявся.

Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання алкогольними напоями чи наркотичними засобами не має.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлені.

На підставі викладеного, при наявності вказаних обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що його виправлення можливо лише в умовах його ізоляції від суспільства на певний строк.

Процесуальні витрати та цивільний позов по справі не заявлені.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст. 100 КПК України.
Вирішуючи питання щодо зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі обвинуваченому, суд вважає, що термін його попереднього ув`язнення, з 12 лютого 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання по день набрання вироком законної сили, слід здійснювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 337, 368-371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 лютого 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 , термін його попереднього ув`язнення, з 12 лютого 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання по день набрання вироком законної сили, слід здійснювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

Речові докази: жіночу шкіряну сумку марки «R. Lauren», мобільний телефон «Iphone Xr», в чохлі блакитного кольору, гаманець коричневого кольору, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 316 грн. та 5 доларів США вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_12 ; цифровий диск із записом камери відеоспостереження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя місцевого Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

14.05.2020