ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/64/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 639/9061/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року, якою відмовлено у відкриті за скаргою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність керівника Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000527 від 29.11.2012 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року відмовлено у відкриті за скаргою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність керівника Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000527 від 29.11.2012 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді і направити матеріали провадження до Жовтневого районного суду м. Харкова для вирішення питання про прийняття скарги до розгляду.

В обґрунтування ОСОБА_6 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. Зазначає, що досудове розслідування триває 12 рік. Протягом 6,5 років слідчі та прокурори не провели жодної слідчої (розшукової) дії та не виконали ухвали слідчих суддів Харківського районного суду Харківської області, судове розслідування фактично не здійснюється з 15.03.2013 року. У зв`язку з чим, вона зверталась зі скаргами на вказані порушення кримінально-процесуального законодавства, які були задоволені. Судовими рішеннями було покладено обов`язок на прокурора вищого рівня Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 розглянути протягом трьох днів її скарги з дотриманням вимог ст.ст. 308, 310 КПК України, чого не було зроблено. У зв`язку з цим, вона оскаржила бездіяльність керівника Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 , як керівника вищого рівня відповідної прокуратури, які можуть бути оскаржені в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки ст. 303 КПК України, окрім вичерпного переліку рішень та дій та бездіяльності прокурора, які можуть бути оскаржені в ході досудового розслідування, містить примітку про те, що оскарженню підлягає нездійснення інших процесуальних дій прокурора, які він зобов`язаний був вчинити у визначений чим кодексом строк, але не вчинив. Вважає, що кожному відповідно до ст. 24 КПК України гарантується право на оскарження процесуальних рішень чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод чи законних інтересів, судом вищого рівня в поряду, передбаченому цим кодексом.

Вислухав доповідь судді, пояснення заявника, перевірив матеріали судового провадження судова колегія приходить до наступного.

23.12.2019 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просили визнати протиправною бездіяльність керівника Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_9 і зобов`язати керівника Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_9 ретельно перевірити аргументи, викладені у скаргах потерпілих у кримінальному провадженні та прийняти процесуальне рішення, про що невідкладно повідомити про прийняте рішення потерпілих в письмовій формі.

В обґрунтування скарги зазначено, що бездіяльність прокурора вищого рівня керівника Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_9 полягає в залишенні без належного розгляду тривалий час скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо недотримання розумних строків слідчим та прокурором на досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні..

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року відмовлено у відкриті за скаргою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність керівника Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000527 від 29.11.2012 року.

Відмовляючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у відкритті провадження за їх скаргою, слідчий суддя мотивував таке рішення тим, що положеннями ст.303 КПК України не передбачено оскарження таких рішень, дій чи бездіяльності прокурора про які просили заявники. Зі змісту поданої скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено, що в ній не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність прокурорів Харківської місцевої прокуратури №6, які можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 303 КПК України. Положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України поширюються лише на того прокурора у конкретному кримінальному провадженні, який визначений відповідно до вимог ст. 37 КПК України. При цьому, як зазначив суддя, бездіяльність прокурора вищого рівня щодо не розгляду скарги в порядку ст. 308 КПК України, не може бути оскаржена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Судова колегія погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Згідно з ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Конкретні випадки подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст.303 КПК України. Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, є вичерпним. З огляду на це, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь - яку бездіяльність, рішення чи дії слідчого прокурора, а лише перелік яких та строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали слідчого судді, в якій наведені аргументовані підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і які відповідають вимогам кримінально-процесуального закону.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права с принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judiсаtа, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якою є право доступу до суду (рішення у справі Gоldеr v. The United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія А №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 законним і обґрунтованим. Відповідно, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді