Справа № 1-кп/593/80/2020
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2020 р.

Бережанський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника (адвоката): ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Бережани Тернопільської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та обвинуваченому ОСОБА_5 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну, обраного йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №-0000290 від 20 серпня 2019 року про обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_8 та за ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду із письмовим клопотанням, згідно якого просить суд продовжити обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється, є тяжким і за його вчинення передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Як вважає прокурор, саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення й значний термін покарання у виді позбавлення волі, є причиною того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може умисно переховуватися від суду, як на території України, так і поза її межами. В обґрунтування заявленого ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, прокурор послався на те, що з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів у судовому засіданні, зважаючи на те, що свідки по справі у суді не допитувалися, до проведення такого допиту, під незаконним впливом обвинуваченого, такі особи можуть змінити свої показання, які вони давали слідчому. Як вважає прокурор, перебуваючи на волі та маючи інформацію про анкетні дані свідків та їх контактні телефони, обвинувачений як особисто, так і через третіх осіб, шляхом тиску та залякувань, може незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань, від дачі свідчень або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань. Прокурором також заявлено про ризик того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, в обґрунтування заявленої підстави для задоволення свого клопотання, сторона обвинувачення не зазначила жодного аргументу й не навела жодного факту чи доказу, як і не вказала у чому конкретно полягає таке перешкоджання і що мається на увазі «іншим». Щодо вказаного у клопотанні ризику вчинення обвинуваченим під час перебування на волі іншого кримінального правопорушення прокурор послався на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не працює та не навчається, немає джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів з метою отримання коштів для виїзду з місця проживання та переховування від органу досудового розслідування та суду. Вважає, що вказані у клопотанні ризики виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та підтверджують наявність ризиків, які існували, як під час обрання обвинуваченому такого запобіжного заходу, так і під час його продовження на стадії досудового розслідування. На думку прокурора, саме такий, існуючий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також унеможливить вказані у клопотанні ризики.

Також, у підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав своє письмове клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання зазначив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється, є тяжким і за його вчинення передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. На думку прокурора, тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 кримінального правопорушення й значний термін покарання за його вчинення у виді позбавлення волі є причиною того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 може умисно переховуватися від суду, як на території України, так і поза її межами, оскільки тривалий час він проживав у Королівстві Іспанії, з 24 червня 2019 року знятий з реєстрації проживання в м.Бережани Тернопільської області і на даний час не має постійного місця проживання. В обґрунтування заявленого ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, прокурор послався на те, що з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів у судовому засіданні, зважаючи на те, що свідки по справі у суді не допитувалися, до проведення такого допиту, під незаконним впливом обвинуваченого, такі особи можуть змінити свої показання, які вони давали слідчому. Як вважає прокурор, перебуваючи на волі та маючи інформацію про анкетні дані свідків та їх контактні телефони, обвинувачений як особисто, так і через третіх осіб, шляхом тиску та залякувань, може незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого ОСОБА_5 , з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань, від дачі свідчень або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань. Прокурором також заявлено про ризик того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, в обґрунтування заявленої підстави для задоволення свого клопотання, сторона обвинувачення не зазначила жодного аргументу й не навела жодного факту чи доказу, як і не вказала у чому конкретно полягає таке перешкоджання і що мається на увазі «іншим». Щодо вказаного у клопотанні ризику вчинення обвинуваченим під час перебування на волі іншого кримінального правопорушення прокурор послався на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не працює та не навчається, не має постійного місця проживання, немає джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів з метою отримання коштів для виїзду з місця проживання та переховування від органу досудового розслідування та суду. Вважає, що вказані у клопотанні ризики виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та підтверджують наявність ризиків, які існували, як під час обрання обвинуваченому такого запобіжного заходу, так і під час його продовження на стадії досудового розслідування. На думку прокурора, саме такий, існуючий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також унеможливить вказані у клопотанні ризики.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про неможливість явки із зазначенням причин, на що обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду із письмовою заявою про проведення підготовчого розгляду справи 13 лютого 2020 року без участі його захисника. У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свою письмову заяву й просить її задовольнити, повідомив суду, що цілком і повністю усвідомлює своє рішення, воно є добровільним, участь його захисника у процесі щодо нього не є обов`язковою і він з цього приводу спілкувався із своїм адвокатом; також заявив, що при розгляді клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу здатен захистити себе самостійно і його права порушеними не будуть.

Ухвалою суду заява обвинуваченого ОСОБА_5 задоволена й вирішено проводити розгляд клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу без участі його захисника - адвоката ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора заперечив, вважає його необґрунтованим, а ризики, вказані прокурором у згаданому клопотанні не доведеними. Одночасно просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування свого клопотання послався на те, що на його утриманні є малолітні діти, також він має співжительку, з якою спільно проживає у незареєстрованому шлюбі. Окрім цього просить суд врахувати, що він добровільно з`явився до поліції і повідомив, про свою можливу причетність до настання смерті потерпілого. На уточнення повідомлених суду обставин, обвинувачений додатково пояснив, що обґрунтованості підозри він не заперечує; про обставини вказаного добровільного з`явлення до правоохоронних органів він неодноразово повідомляв суду, як при обранні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і в подальшому, при його продовженні. Також повідомив, що має повних 42 роки, хронічних важких захворювань немає, однак має намір пройти відповідне обстеження з приводу поганого стану здоров`я; із співжителькою не проживає останні чотири роки, має з нею двоє спільних дітей, але їх батьком у свідоцтвах про народження не вказаний, співжителька є позбавленою батьківських прав щодо цих дітей і діти проживають разом із тещею (матір`ю співжительки) в Івано-Франківській області. Він з дітьми не проживає, але допомагає їм матеріально. Постійно він проживає у селі Павлів Бережанського району Тернопільської області у будинку, який є власністю його (обвинуваченого) сестри. Постійного місця роботи він не має, не навчаться, у нього неповна середня освіта, жодної спеціальності не здобув, фактично увесь час перебуває на заробітках закордоном у Польщі, де виконує просту некваліфіковану роботу. У село Павлів Бережанського району Тернопільської області приїжджає вкрай рідко, мабуть і тому сільська рада вказала, що він у вказаному селі не живе, хоча і зареєстрований. Жодного майна у своїй власності він не має, як рухомого, так і не рухомого. Раніше він не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався; інших кримінальних проваджень щодо нього немає і запобіжні заходи у кримінальному провадженні раніше до нього не застосовувалися.

Вказані обвинуваченим відомості учасниками процесу не заперечені.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну обраного йому запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт заперечив, вважає його необґрунтованим й безпідставним, а обставини, на які обвинувачений посилається в обґрунтування заявленого клопотання вже були предметом розгляду суду як при обранні обвинуваченому існуючого запобіжного заходу, так і при подальшому його продовженні; обставинам, на які вказує обвинувачений, надавалася оцінка судом апеляційної інстанції і вони враховані при прийнятті судами згаданих рішень стосовно запобіжного заходу обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 у задоволенні клопотання прокурора просить відмовити, вважає його необґрунтованим. Одночасно із запереченнями проти клопотання прокурора, захисником заявлено усне клопотання про зміну обраного його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю. Обґрунтовуючи заперечення проти клопотання прокурора і своє клопотання про зміну запобіжного заходу, насамперед зазначив, що його підзахисний ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.2 ст. 121 КК України не визнав. Поряд з цим, не заперечує обґрунтованості підозри, повідомленої його підзахисному і вважає, що для цього були визначені законом підстави (перебування обвинуваченого ОСОБА_4 поряд з місцем вчинення злочину). Але вважає, що ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_5 не здатні були умисно вчинити дії, які б потягнули смерть потерпілого, умислу в діях обвинувачених на вчинення злочину не було, оскільки за час спілкування з ними він (адвокат) прийшов до висновку, що обвинувачені не є злісними порушниками закону, а цілком нормальні люди. У заперечення клопотання прокурора й одночасно в обґрунтування свого усного клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу, повідомив, що на його думку підстава затримання ОСОБА_4 не відповідає дійсності; не встановлено фактичного місця його затримання, яке відбувалося із застосуванням фізичної сили. Окрім того, вказує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без зазначення підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. При цьому аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами, а небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Вважає, що обґрунтовуючи своє клопотання, у судовому засіданні прокурор не довів належними й допустимими доказами наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. На йому думку, цих ризиків не існувало ні на час обрання на досудовому слідстві його підзахисному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ні у подальшому, при неодноразовому продовженні такого виду запобіжного заходу у суді. З аналогічних підстав, вважає, що сторона обвинувачення не довела й неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж той, що існує на даний час. А тому, з огляду на недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, вказаних у клопотанні, зважаючи на повідомлені ним (захисником), обвинуваченим ОСОБА_4 та батьком обвинуваченого обставини щодо важкої хвороби батька обвинуваченого, наміру обвинуваченого та ОСОБА_10 зареєструвати шлюб, просить суд змінити його підзахисному існуючий запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із визначенням місця перебування обвинуваченого по АДРЕСА_1 (місце проживання батька обвинуваченого) з носінням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків щодо заборони спілкування із свідками та потерпілою стороною та інші обмеження й заходи, які суд визнає за необхідне.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні з клопотанням прокурора не згідний, а клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт підтримав й просить задовольнити, фактично пояснень з цього приводу не дав, обґрунтування свого захисника підтримав, запевнив, що перебуваючи на волі не буде впливати на свідків. Додатково, на уточнюючі запитання повідомив, що має повних 25 років, тяжких хронічних захворювань немає, неодружений, утриманців немає, однак має намір зареєструвати шлюб із жінкою, яка проходить судовий процес розлучення; з малолітнього віку постійно проживав з матір`ю в Королівстві Іспанії, навесні 2019 року був звідти депортований до 2023 року і прибув в Україну для проживання 22 травня 2019 року. Фактично стосунків з матір`ю не підтримує, його родиною на даний час є лише батько, який має важку хворобу (діабет) і потребує догляду. Постійного зареєстрованого місця проживання в Україні з 24 червня 2019 року він не має, тимчасово проживав із батьком в м.Бережани; у власності жодного майна немає; раніше не судимий, інших кримінальних проваджень щодо нього немає і запобіжні заходи у кримінальному провадженні раніше до нього не застосовувалися.

Також стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_4 визнано й не заперечено інформацію прокурора, про те, що 20 серпня 2019 року згідно постанови Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 та ст. 173 КУпАП із призначенням покаранням у виді штрафу і таке рішення суду має законну силу.

Суд вважає за доцільне констатувати, що належних й допустимих доказів в підтвердження факту тимчасової ( до 2023 року) депортації обвинуваченого з Королівства Іспанії із забороною в`їзду на територію країн Європейського Союзу, суду не надано.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про зміну обраного його підзахисному запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю - заперечив, вважає його необґрунтованим, безпідставним й таким, що не підлягає до задоволення з підстав, які фактично є аналогічними вказаним у клопотанні про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема звернув увагу суду, що обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, свідки у кримінальному провадженні судом не допитувалися і, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 може вплинути на таких свідків з метою зміни ними своїх показань. Також звернув увагу суду, що обвинувачений ОСОБА_4 фактично постійно проживав закордоном і не має стійких соціальних зв`язків в Україні.

Потерпіла ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, нею подано суду письмову заяву про проведення засідання суду 13 лютого 2020 року без її участі.

Суд, з врахуванням заяви потерпілої, вирішив за можливе провести розгляд згаданих клопотань прокурора за відсутності потерпілої сторони.

Заслухавши клопотання прокурора про продовження вжитого щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про заміну йому існуючого запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт; клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 , яке підтримав обвинувачений ОСОБА_4 про заміну існуючого запобіжного заходу вказаного обвинуваченого з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, отримавши додаткові пояснення учасників процесу з приводу вказаних клопотань, вивчивши надані суду в межах таких клопотань документи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно положень ч. З ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Суд констатує, що обґрунтованість підозри, повідомленої під час досудового розслідування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на даний час є обвинуваченими, учасниками процесу не оспорена і під сумнів не поставлена.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому, під час досудового слідства, неодноразово продовжувався ( востаннє ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року). Судові рішення, як щодо обрання вказаного запобіжного заходу, так і щодо його подальшого продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , за поданими стороною захисту апеляційними скаргами були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, за наслідками якого такий вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого залишено без змін (востаннє 06 лютого 2020 року).

Також, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2019 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який у подальшому, під час досудового слідства, неодноразово продовжувався (востаннє ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року). Судове рішення щодо обрання вказаного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , за поданою стороною захисту апеляційною скаргою було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, за наслідками якого такий вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого залишено без змін.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обох обвинувачених закінчується о 23 год 59 хв. 16 лютого 2020 року.

У зв`язку зі спливом строку з дня продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження тримання їх під вартою.

Як вбачається з обвинувального акту, обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке є тяжким, насильницьким й умисним, за вчинення якого передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі без альтернативного виду покарання.

Як слідує з обвинувального акту, а також із повідомлених суду учасниками процесу (як стороною обвинувачення (прокурором) так і стороною захисту обвинуваченим ОСОБА_5 ) у підготовчому судовому засіданні відомостей, які стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_5 , достовірність яких не заперечена учасниками процесу, останній на час складання обвинувального акту і на даний час не мав постійного джерела заробітку та доходу, постійно не працював; не одружений, утриманців не має, серед родичів підтримує стосунки лише з сестрою, має зареєстроване місце проживання у будинку сестри в с.Павлів Бережанського району Тернопільської області, хоча за вказаним місцем проживання перебуває рідко, оскільки фактично постійно перебуває на заробітках закордоном у Польщі, у володінні ні рухомого, ні нерухомого майна немає, важкими хронічними захворюваннями не страждає, не судимий, інших кримінальних проваджень щодо нього немає і запобіжні заходи у кримінальному провадженні раніше до нього не застосовувалися.

Як вважає суд, такі встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про негативну репутацію обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутність у нього стійких позитивних соціальних зв`язків в суспільстві. А тому, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суд розцінює такі обставини, як такі що свідчать про наявність ризику ухилення обвинуваченого (переховування) від суду у випадку застосування до нього іншого, більш м`якого, не пов`язаного із утриманням під вартою, запобіжного заходу.

Інші, вказані прокурором у його клопотанні ризики вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому не можуть вважатися обґрунтованими.

З приводу заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 позиції прокурора та його (обвинуваченого) клопотання про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, враховуючи надані сторонами провадження пояснення, суд констатує, що будь-яких нових, раніше не повідомлених суду як під час обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час його продовження на стадії досудового розслідування, відомостей, які б слугували підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, суду не повідомлено.

Таким чином, жодних нових обставин, або таких, які не були предметом судового розгляду при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи при його подальшому продовженні, які б могли слугувати підставою для зміни обвинуваченому вже вжитого щодо нього запобіжного заходу на більш м`який - цілодобовий домашній арешт, обвинувачений ОСОБА_5 суду не повідомив, а суд таких підстав у судовому засіданні не здобув і не встановив.

Окрім цього, суд констатує, що клопотання сторони обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну обраного йому запобіжного заходу подане з порушенням вимог, встановлених статтею 201 КПК України.

Отже, вищенаведені, встановлені у судовому засіданні обставини є достатніми підставами вважати, що обґрунтований ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, продовжує існувати і на даний час, а тому більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання такому ризику.

Із зазначених підстав клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 слід задовольнити, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну обраного йому запобіжного заходу - до задоволення не підлягає з підстав необґрунтованості.

Зважаючи на такі обставини, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 2 місяців - з 13 лютого 2020 року до 11 квітня 2020 року (включно).

Стосовно продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд зазначає таке.

Як вбачається з обвинувального акту, а також із повідомлених суду учасниками процесу (як стороною обвинувачення (прокурором) так і стороною захисту обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_6 ) у підготовчому судовому засіданні відомостей, які стосуються особи обвинуваченого ОСОБА_4 , достовірність яких не заперечена учасниками процесу, останній на час складання обвинувального акту і на даний час не мав постійного джерела заробітку та доходу, постійно не працював; неодружений, утриманців не має, серед родичів підтримує стосунки лише з батьком, з малолітнього віку фактично постійно проживав на території Королівства Іспанії, а на територію України прибув лише у травні 2019 року, постійного місця проживання на території України не має, у володінні ні рухомого, ні нерухомого майна немає, 20 серпня 2019 року визнаний винним рішенням суду у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та 185 КУпАП (рішення суду має законну силу), важкими хронічними захворюваннями не страждає, не судимий, інших кримінальних проваджень щодо нього немає і запобіжні заходи у кримінальному провадженні раніше до нього не застосовувалися.

Суд приймає до уваги інформацію про наявність хронічного захворювання батька обвинуваченого та наміри обвинуваченого створити сім`ю, зареєструвавши шлюб. Поряд з цим суд вважає, що сторона захисту не обґрунтувала чому наявність захворювання батька й наміри обвинуваченого створити сім`ю, є підставою для зміни йому існуючого запобіжного заходу на більш м`який.

Отже, як вважає суд, встановлені у судовому засіданні обставини свідчать про негативну репутацію обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність у нього стійких позитивних соціальних зв`язків в суспільстві. А тому, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суд розцінює такі обставини, як такі що свідчать про наявність ризику ухилення обвинуваченого (переховування) від суду у випадку застосування до нього іншого, більш м`якого, не пов`язаного із утриманням під вартою, запобіжного заходу.

Інші, вказані прокурором у його клопотанні ризики вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення- не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому не можуть вважатися обґрунтованими.

З приводу заперечень сторони захисту та клопотання про зміну запобіжного заходу, враховуючи надані сторонами провадження пояснення, суд констатує, що будь-яких нових, раніше не повідомлених суду, як під час обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час його продовження на стадії досудового розслідування, відомостей, які б слугували підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, стороною захисту суду не повідомлено.

Таким чином, жодних нових обставин, або таких, які не були предметом судового розгляду при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи при його подальшому продовженні, які б могли слугувати підставою для зміни обвинуваченому вже вжитого щодо нього запобіжного заходу на більш м`який - цілодобовий домашній арешт, сторона захисту суду не повідомила, а суд таких підстав у судовому засіданні не здобув і не встановив.

Окрім цього, суд констатує, що клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу подано стороною захисту з порушенням вимог, встановлених статтею 201 КПК України.

Отже, вищенаведені встановлені у судовому засіданні обставини є достатніми підставами вважати про продовження існування обґрунтованого ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а тому більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання такому ризику.

Із зазначених підстав клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 слід задовольнити, а клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , підтримане його підзахисним обвинуваченим ОСОБА_4 - до задоволення не підлягає з підстав необґрунтованості.

Зважаючи на такі обставини, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 2 місяців - з 13 лютого 2020 року до 11 квітня 2020 року (включно).

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 177, 197, 183, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну обраного йому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін та вважати його продовженим з 13 лютого 2020 року до 11 квітня 2020 року (включно).

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін та вважати його продовженим з 13 лютого 2020 року до 11 квітня 2020 року (включно).

Дана ухвала підлягає виконанню з моменту її проголошення та діє стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до 11 квітня 2020 року (включно).

Копію даної ухвали вручити прокурору, обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , захисникам (адвокатам) ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ( для відома), перекладачу ОСОБА_7 для перекладу та надіслати начальнику Чортківського СІЗО №-26 за місцем утримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 для виконання.

Згідно положень частини другої статті 392 КПК України окреме апеляційне оскарження цієї ухвали суду, як постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Одночасно, суд роз`яснює, що відповідно до ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі №3-208/2018(2402/18) від 13.06.2019 року, учасники судового провадження на ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому можуть подати апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.
Головуючий суддя ОСОБА_1