Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 539 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року. Житомирський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_2 головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 (далі ОСОБА_9 ) на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2019 про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 інтересах засудженого ОСОБА_9 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, -

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні захисника клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі, яке засуджений ОСОБА_9 відбуває за вироком Донецького обласного суду від 30.06.2000 на позбавлення волі на певний строк на підставі ст. ст. 5, 74 ч. 3 КК України (далі КК) в порядку ст. 537 КПК України та рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 у справі у справі "Петухов проти України".

За змістом апеляційної скарги засуджений ОСОБА_9 ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової ухвали про задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк з врахуванням відбутого ним строку покарання. Твердить про необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування місцевим судом кримінального закону та неврахування висновків Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 у справі у справі "Петухов проти України".

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_9 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши справу, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Положеннями ст. 5 КК про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно ч. 3 ст. 74 КК, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Санкцією ст. 93 КК 1960 року було передбачено покарання за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією, крім того, майна у випадках, передбачених п. «а» цієї статті.
Санкцією ч. 2 ст. 115 КК передбачено покарання за аналогічний злочин у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п. 6 ч. 2 цієї статті.
Тобто, ч. 2 ст. 115 КК в редакції, що діє на даний час, не є законом, що пом`якшує кримінальну відповідальність за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах.
Відповідно до положень ст. ст. 23, 25-2 КК 1960 року та ст. ст. 51, 64 КК, довічне позбавлення волі є окремим та найсуворішим видом покарання, що прийшло на заміну смертній карі, встановлюється судом за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, довічне позбавлення волі засудженого ОСОБА_11 без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (&194).
З матеріалів справи видно, що вироком Донецького обласного суду від 30.06.2000 Гаркавенка було засуджено за ст. ст. 94, 101 ч.3, 93 п. "а", 42, 43 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Колегії суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 11.01.2001 вказаний вирок залишено без змін.

Вказаним вироком суду першої інстанції та ухвалою касаційного суду, що набрали законної сили 11.01.2001, були вирішені питання про те, що засуджений ОСОБА_9 винен у вчиненні вказаних у вироку злочинів, у тому числі, вбивства при обтяжуючих обставинах, підлягає покаранню за вчинені ним злочини та йому має бути призначено найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі, яке він повинен відбувати.
Вказаний вирок суду першої інстанції від 30.06.2000 був своєчасно звернутий до виконання судом першої інстанції, та засуджений ОСОБА_9 до даного часу продовжує відбувати покарання у виді довічного позбавлення волі у ДУ «Житомирська УВП (№8)».
На час надходження до суду першої інстанції вказаного клопотання захисника засуджений ОСОБА_9 відбув в установі виконання покарання більше 20 років довічного позбавлення волі.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано проаналізував діючі положення кримінального закону та прийшов до обґрунтованих висновків про

неможливість звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, оскільки така процедура не передбачена законодавством України у сфері кримінальної юстиції.
При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Апелянт не навів конкретних фактів порушення прав та законних інтересів засудженого, а лише обмежився декларуванням окремих висновків ЄСПЛ у справі «Петухов проти України».
Твердження апелянта про те, що подальше відбування засудженим ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі порушує ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини носить абстрактний характер та не ґрунтується на засадах національного законодавства.
Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Петухов проти України» №41216/13 від 12.03.2019 не є підставою для звільнення засудженого ОСОБА_9 від покарання у виді довічного позбавлення волі без відповідних змін КК та стосується інших обставин.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, правильно застосував норми матеріального права, та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_9 .

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування чи зміни ухвали суду не має.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 26.12.2019 про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: