справа № 274/460/20
У Х В А Л А провадження № 1-в/0274/210/20

І м е н е м У к р а ї н и
10.03.2020 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання . ОСОБА_2
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3
захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4
представника адміністрації . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за заявою про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельци Республіки Молдови, громадянина Республіки Молдови, до засудження проживаючого в АДРЕСА_1 , до засудження раніше не судимого,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 засуджений 14 лютого 2001 року Херсонським обласним судом за ст.ст. 93 п.п. "г", "ж", "з"; 100; 42 КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 12 вересня 2000 року.
Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в Бердичівській виправній колонії (№ 70), звернувся до суду з письмовою заявою про умовно-дострокове звільнення, просить проводити судовий розгляд без його участі.

Захисник в судовому засіданні підтримав заяву засудженого.

Представник адміністрації виправної колонії заяву засудженого не підтримав, охарактеризував ОСОБА_6 посередньо, вказав, що поведінка засудженого носить нестабільний характер, той не довів, що, навіть, став на шлях виправлення. Крім того, ОСОБА_6 є засудженим до довічного позбавлення волі, а чинне законодавство не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення судом від відбування цього виду покарання.
Відповідно до досліджених матеріалів засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в Бердичівській виправній колонії (№ 70) з 21.07.05. За період відбування покарання характеризується в цілому посередньо: вину у скоєних злочинах визнав частково, на виробництві колонії не працевлаштований, працювати та брати участь в суспільно корисній праці не бажає. За час відбування покарання має 11 заохочень, останнє з яких у 2016 році, мав 2 стягнення, останнє з яких у 2010 році.

Прокурор також заперечив проти задоволення заяви засудженого.
Заслухавши захисника, представника адміністрації виправної колонії, думку прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці (вину у скоєних вбивствах і погрозі вбивства заперечив, не працевлаштований, останнє заохочення мав ще у 2016 році, свідомо уникає виконання суспільно корисної праці, сама по собі відсутність не погашених та не знятих стягнень за порушення режиму не є достатньою і така поведінка має бути нормою для всіх засуджених) не довів свого виправлення.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) "Пєтухов проти України (2)" від 12.03.19 (на яке посилаються у своїх заявах засуджені) ЄСПЛ повторює, що Договірні Держави користуються високим ступенем власного розсуду при прийнятті рішення про доцільну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини. Сам факт того, що довічне позбавлення волі може відбуватися у повному обсязі, не значить, що воно суперечить статті 3 Конвенції. Відповідно, перегляд довічних ув`язнень не обов`язково призведе до звільнення відповідного засудженого (п. 193). Тим не менше, Суд відзначив, що ця справа, у тому, що стосується неможливості скоротити довічний вирок, виявляє систематичну проблему, яка закликає до вжиття заходів загального характеру. Характер визнаних порушень у відповідності до статті 3 Конвенції передбачає, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати розгляд у кожній конкретній справі того, чи виправдано довічне позбавлення волі на законних пенологічних підставах і повинен дозволити довічно засудженим передбачати, з певним ступенем точності, що вони мають зробити, щоб мати право на звільнення і за яких обставин, у відповідності до стандартів, розробленими у прецедентному праві Суду (п. 194).

Отже, ЄСПЛ визначив, які заходи повинна вжити Україна для виправлення ситуації з встановленим порушенням, при цьому ЄСПЛ окремо обумовлено, що застосування довічного позбавлення волі будь-яким чином не суперечить вимогам Конвенції. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (більше ніякими джерелами права).
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні вказав, що стосується визнання порушення статті 3 Конвенції у зв`язку з неможливістю скоротити строк довічного позбавлення волі заявника, Суд вважає, що визнання порушення і є достатньою справедливою сатисфакцією (п. 201).

Отже, враховуючи відсутність у Конституції України та законах України у суду повноважень звільняти умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення, не суперечність застосування покарання у виді довічного позбавлення волі нормам міжнародного права, на даний час відсутні правові підстави для задоволення заяви засудженого.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, статтями 372, 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий - суддя ОСОБА_1