ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6571/17
провадження № 1-кп/753/187/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_13 ,
представників потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
обвинуваченого ОСОБА_20 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0009397 за обвинуваченням:
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неофіційно працюючого майстром на СТО, розлученого, батька двох малолітніх дітей 2010 та 2018 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286; ч. 1 ст. 135 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_20 , 19.08.2016 року, приблизно о 23 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною другорядної дороги вул. Ревуцького, зі сторони пр. М. Бажана, в напрямку вул. Тростянецької у м. Києві, допустив порушення вимог п. п. 8.7.3 е), 8.10 Правил дорожнього руху, що виразилося в тому, що він керуючи вищевказаним транспортним засобом, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік житлового будинку № 27 по вул. Ревуцького у м. Києві, що в свою чергу був позначений на дорожньому покритті дорожньою розміткою та відповідними дорожніми знаками ПДР, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог вищевказаних пунктів Правил, при поданні світлофором сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед дорожньою лінією 1.12 (стоп лінія), та продовжив рух прямо, створивши при цьому перешкоду для руху пішоходам, які в цей час рухалися безпосередньо в межах дорожньої розмітки, якою позначений вищевказаний пішохідний перехід, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода, що перебував на зазначеному пішохідному переході ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який маючи перевагу в русі, здійснював перехід зазначеної проїзною частини в межах вказаного пішохідного переходу.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_20 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме отриманні пішоходом ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, які виразилися у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої щелепи зліва, забійних ран волосистої частини голови, верхньої повіки правого ока, гематоми повік правого ока, множинних саден голови, більше справа на обличчі та потилиці; закритої травми грудної клітки у вигляді забою обох легень, більше правої в нижніх долях, внемогемотораксу справа (біля 150 мл повітря та 100 мл свіжої крові), переломів правої ключиці, правої лопатки, 2-5 ребер справа, множинних саден грудної клітки більше справа на верхньому плечовому поясі; закритої травми живота у вигляді уламкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, бокових мас крижі з обох боків, перелому лівої здухвинної кістки, рваної рани лівого фланку живота, множинних саден черевної стінки.
Крім того, ОСОБА_20 , 19.08.2016 року, приблизно о 23 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи вимоги правил дорожнього руху України, та будучи особою, що керуючи джерелом підвищеної небезпеки, усвідомлюючи, що він вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який в результаті наїзду отримав тілесні ушкодження, які виразилися у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої щелепи зліва, забійних ран волосистої частини голови, верхньої повіки правого ока, гематоми повік правого ока, множинних саден голови, більше справа на обличчі та потилиці; закритої травми грудної клітки у вигляді забою обох легень, більше правої в нижніх долях, внемогемотораксу справа (біля 150 мл повітря та 100 мл свіжої крові), переломів правої ключиці, правої лопатки, 2-5 ребер справа, множинних саден грудної клітки більше справа на верхньому плечовому поясі; закритої травми живота у вигляді уламкового перелому верхньої гілки лівої лонної кістки, бокових мас крижі з обох боків, перелому лівої здухвинної кістки, рваної рани лівого фланку живота, множинних саден черевної стінки, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Після отриманих ушкоджень, потерпілий ОСОБА_12 , в темну пору доби залишився лежати на проїзній частині вул. Ревуцького, без допомоги, в результаті чого останній опинився в небезпечному для життя стані і без сторонньої допомоги не міг вийти з нього. ОСОБА_20 , як особа, що поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, був зобов`язаний і мав можливість зупинитись і надати допомогу потерпілому ОСОБА_12 .
Однак, ОСОБА_20 , в порушення вимог п. п. 2.10 2), г), д) ПДР, маючи можливість надати необхідну допомогу потерпілому, не зупинив свій автомобіль, не вжив заходів по наданню першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карети швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу, а умисно залишив потерпілого ОСОБА_12 на місці події, який перебував в небезпечному для життя стані, внаслідок отриманих при дорожньо-транспортній пригоді травм.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку визнав, просив вибачення за вчинене. Суду пояснив, що він, будучи позбавленим права керування транспортними засобами за водіння у стані наркотичного сп`яніння, 18.06.2016 року, близько 23 години ночі, керуючи автомобілем «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ревуцького, 27, під`їхавши до світлофору, не помітив людину та збив її, після чого не зупиняючись продовжив рух. Зазначив, що розгубився, не розуміючи чи то був собака, чи людина. Хоча він і здогадувався, що збив людину, будучи наляканим та розгубленим з місця пригоди поїхав до товариша, у якого залишався до ранку. Через місяць дізнавшись про те, що він збив людину з тяжкими наслідками, він добровільно звернувся до Дарницького УП.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 та законного представника потерпілого ОСОБА_13 визнав частково, а саме: не заперечував щодо доведеності розміру матеріальних збитків, проте вважав, що моральні страждання потерпілого не відповідають заявленій до відшкодування сумі, також необґрунтованими вважав витрати на правову допомогу.
За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин справи та розміру цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_20 у тому що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило особі тяжке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, а також у тому, що останній завідомо залишив без допомоги особу, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи змогу надати допомогу цій особі, яку він сам поставив в небезпечний для життя стан, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 135 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких та невеликої тяжкості злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який негативних характеристик немає, має місце реєстрації та постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, а також часткове відшкодування матеріальної шкоди, що не охоплена вимогами щодо відшкодування матеріальної шкоди.
При цьому суд вважає за неможливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки, на думку суду, поведінка обвинуваченого, який хоча і визнав свою вину, в цілому не свідчить про надання належної оцінки своїм діям та про готовність останнього нести відповідальність за вчинене
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_20 та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами можливо тільки в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, і тому обирає покарання у виді позбавлення волі, в межах, встановлених санкціями частин статтей, не вбачаючи підстав для можливості його виправлення без реального відбування покарання або застосування іншого розміру чи більш м`якого виду покарання.
На підставі положень ст. 70 КК України, з урахуванням всіх обставин справи, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Також суд, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину та наслідки, що настали, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в максимальних межах, встановлених для даного виду покарання.
Також, у судовому засіданні захисник ОСОБА_19 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має дитину, якій на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років.
Обвинувачений просив суд клопотання задовольнити.
Прокурор не заперечував щодо звільнення обвинуваченого від покарання у зв`язку із застосуванням амністії.
Представник потерпілого ОСОБА_15 , діючи в інтересах потерпілого та його законного представника, при вирішення даного клопотання покладався на розсуд суду.
Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Згідно ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи на яких поширюється дія Закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що на час набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», обвинувачений мав малолітню дитину доньку, 2010 року народження, відносно якої не позбавлений батьківських прав.

При цьому ОСОБА_20 скоїв необережний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким. Кримінальне правопорушення вчинено 19.08.2016 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які би виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_20 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного основного покарання.
Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, поведінку обвинуваченого після вчинення злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, зокрема відомості щодо неодноразового притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень на транспорті, приймаючи до уваги те, що керування транспортними засобами взагалі не є джерелом існування обвинуваченого, керуючись положеннями ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», згідно яких звільнення особи від відбування додаткового покарання є правом, а не обов`язком суду, суд вважає за неможливе звільнити ОСОБА_20 від відбування призначеного судом додаткового покарання.
Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_12 та його законним представником ОСОБА_13 по справі цивільний позов, суд приходить до наступного висновку.
Так, оскільки цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди ніким не оспорювався, суд, за клопотанням учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо доведеності спричинення матеріальних збитків, і вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування обвинуваченим на користь законного представника потерпілого матеріальної шкоди в розмірі 26 671 грн. підлягають задовленню в повному обсязі.
Вирішуючи заявлений цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до уточненої позовної заяви у вказаній частині позивачі остаточно просили стягнути з обвинуваченого ОСОБА_20 :
- на користь ОСОБА_12 1 000 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_13 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;
- на користь ОСОБА_13 75 000 витрат на правову допомогу.
Потерпілий ОСОБА_12 в позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги суду пояснив, що його життя внаслідок злочинних дій обвинуваченого корінним шляхом змінилось, через отримані травми він не може займатись спортом - футболом та тайським боксом, якими займався тривалий час та мав певні успіхи, має проблеми з навчанням, оскільки після ДТП погіршилася пам`ять, його плани на майбутнє щодо обрання професії вже не зможуть здійснитись. На даний час в нього болять ноги, він відчуває різкий біль. Звертав увагу, що в його житті стались невідворотні зміни. Також вказував на страждання при проходженні лікування.
Законний представник потерпілого його мати ОСОБА_13 , в позовній заяві зазначила та суду показала, що отримавши повідомлення про ДТП з сином та бачачи його стан, а також хвилюючись про те, чи зможе він взагалі піднятись, її моральний стан був дуже важким, від всіх подій вона посивіла. Після отриманих травм син був лежачим, вона повністю забезпечувала догляд за ним, на даний час дитина має численні рубці та шрами. Її надії на щасливе майбутнє сина, який займався спортом, навчався, зруйновані. На даний час вона забезпечує отримання сином постійного лікування, докладає максимум зусиль, щоб відновити фізичний та психологічний стан сина.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи встановлені під час розгляду кримінального провадження конкретні фактичні обставини вчиненого та наслідки, що настали, суд, керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, приходить до висновку, що потерпілий та його мати законний представник, понесли моральні страждання, пов`язані з розладом звичайного порядку та ритму життя, який не відновлено і на даний час, нервовою напругою, психологічними стражданнями, переживаннями та незручностями, а для потерпілого ОСОБА_12 ще й додатково моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, наслідки якого тривають.

Враховуючи наведне, приймаюи до уваги глибину страждань цивільних позивачів, виходячи з принципів співмірності, справедливості, розумності та виваженості, взявши до уваги матеріальне становище обвинуваченого, суд вважає необхідним заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_20 на користь потерпілого ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., на користь законного представника потерпілого ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.
Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Водночас, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем ОСОБА_13 подано Договір про надання правової допомоги від 15.06.2018 року, додатковий договір від 15.06.2018 року, акти виконаних робіт від 05.12.2019 року та 25.06.2020 року, а також квитанції на загальну суму 40 000 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає що з обвинуваченого ОСОБА_20 підлягають стягненню 40 000 грн., в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_20 заставу до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_20 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286; ч. 1 ст. 135 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;
- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_20 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Запобіжний захід у вигляді застави, обраний відносно ОСОБА_20 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили, заставу у розмірі 115 260 грн., внесену ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернути заставодавцю.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_20 від відбування призначеного основного покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 та законного представника потерпілого ОСОБА_13 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_20 на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.
Стягнути із ОСОБА_20 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 26 671 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн., в рахунок відшкодування витрат на професійну правову допомогу 40 000 грн., а всього 216 671 грн.
Стягнути з ОСОБА_20 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 2641 грн. 20 коп.
Речові докази, а саме:
- автомобіль марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_22 - залишити у власності останнього;
- уламки пластику, фрагмент деталі (із пластику) металевий гвинт та металеву пластину, які передано до камери схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 0001316) знищити;
- змиви з керма, з коробки перемикання передач та 4 сліди пальців рук - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржено з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя