Провадження № 11-кп/4820/128/20
Справа № 675/1325/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду від 12 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Ізяславського районного суду від 12 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноперекопськ, АР Крим, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одружений,
про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш мяким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі ст..ст. 81, 82 КК України не передбачена.
В поданій апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання ОСОБА_7 . Вказує, що за тривалий час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини є підстави для його умовно-дострокового звільнення. Вважає, що подальше його відбування покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення або пом`якшення покарання є несправедливим.

В поданій апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, а клопотання направити на новий розгляд. Вказує, що суд тлумачить дію закону, яка не містить прямої заборони на використовування його для відповідної категорії засуджених, як таку, що забороняє її застосування, що є грубим порушенням його прав, як громадянина України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№58) за вироком апеляційного суду Одеської області від 03.11.2003 року, яким з урахуванням ст.. 42 КК України засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України 1960 року, п.п. а, г, з, і ст. 93 КК України 1960 року.
Відповідно до ст.152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2003 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і
заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише
після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: а) при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; б) при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Згідно п.п. 3, 4 вказаної постанови відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
У рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що для належного виконання цього рішення держава-відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст. 81, 82 КК України не передбачена.
За нормами діючого законодавства України механізму заміни саме судом невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено. Такий механізм має бути встановлений в нормативно-правових актах, що не відноситься до компетенції суду.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для застосування умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про можливість умовно-дострокове звільнення засудженого або заміну невідбутої частини призначеного покарання на більш м`яке, а також про визначення терміну можливого перегляду його покарання шляхом застосування умовно-дострокового звільнення або заміни покарання невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення проміжків часу для його повторення та встановлення чітких критерії, на підставі яких він має відбуватись не заслуговують на увагу, оскільки в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, а існує лише інститут помилування, передбачений ст.. 87 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, сумлінно працює у виробничій майстерні установи, є прикладом для інших засуджених, має сім офіційних подяк та більше десяти заохочень від керівництва колонії не є визначальними для вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини такого виду покарання більш м`яким.

Відповідно ч. 3 ст. 107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами. Отже, вказані обставини є обов`язком кожного засудженого відповідно до вимог КВК України.

За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Ізяславського районного суду від 12 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого - залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді