Справа № 308/505/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту,-

В С Т А Н О В И В :

З внесеного клопотання, яке погоджено з прокурором та матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2020 року, близько 02 години 00 хвилин, невстановлені особи, чоловічої статі, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, за попередньою змовою, у групі осіб, тобто попередньо (усно) домовив шись про вчинення злочину, одягнувши маскувальні маски на обличчя, підійшли до припаркованого автомобіля марки «KIA Sorento» номерний знак Словацької Республіки НОМЕР_1 , припаркованого біля буд. АДРЕСА_1 , де предметом схожим на сокиру розбили вітрове скло та затосували до потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фізичне насильство, що виразилось у нанесенні тілесних ушкодждень, при цьому застосуавали погрози фізичною розправою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і відкрито заволоділи належними останній речами, зокрема куртка, чорного кольору мобільний телефон марки «Samsung G3», дві банківські картки «Альфабанку» та «Абанку», належні ОСОБА_6 та сумка спортивна, з чоловічими годинниками, фірми виробника «Оріон», паспорт гр. України у формі ід.картки, посвідчення водія видані на ім`я ОСОБА_5 , грошові кошти в сумі 800 доларів США, 50 Євро, 3000 гривень, належні ОСОБА_5 , які знаходились на передньому сидінні та заволодівши викраденим зникли з місця скоєння правопорушення, чим спричинила останнім матеріальної шкоди.

28 січня 2020 року в ході проведення обшуку на підставі Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду № 308/505/20 за адресою: АДРЕСА_2 , по місцю проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період часу з 07.05 год. по 08.46 год. виявлено та вилучено: квитанція про здачу мобільного телефону від 31.12.2019 року, квитанцію про здачу мобільного телефону від 28.12.2019 року, упаковка до сім-карти «Водафон», НОМЕР_2 , упаковка «Київстар», № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , упаковані до паперового конверту, білого кольору.

Клопотання мотивоване тим, що вищевказані вилучені в ході проведення обшуку речі, що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є безпосереднім знаряддям кримінально правопорушення, є достатні підстави вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Слідчий на розгляд даного клопотання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить розгляд даного подання провести за його відсутності.
Інші учасники судового провадження повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення не надходила, їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання приходжу до наступного висновку.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2020 року за №0000164.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно протоколу обшуку від 28.01.2020 року за адресою : АДРЕСА_2 , по місцю проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було вилучено наступне майно : квитанція про здачу мобільного телефону від 31.12.2019 року, квитанцію про здачу мобільного телефону від 28.12.2019 року, упаковка до сім-карти «Водафон», НОМЕР_2 , упаковка «Київстар», № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , упаковані до паперового конверту, білого кольору.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що вилучені речі зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є безпосереднім знаряддям кримінально правопорушення, є достатні підстави вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Разом з тим, клопотання не містить відомостей, які сліди вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі вилучені речі та яке доказове значення вилучені речі мають в рамках даного кримінального провадження, не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту майна.
Слідчим, в порушення вимог вказаних статей, не надано слідчому судді жодного доказу на підтвердження тих обставин, що таке майно є предметом порушення митних правил або є предметом даного кримінального провадження, так само не наведено, що дане майно використовувалось як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч.2 ст. 173 КПК України, виключає застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
З системного аналізу вказаних норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Однак, у даному випадку клопотання не містить виклад обставин та до нього не додано доказів на підтвердження того, що вилучене майно, що за твердженням слідчого належить арештувати, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні внесеного клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 175, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на вилучені в ході проведення обшуку від 28.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , по місцю проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , речі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1