КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 23 грудня 2019 року, з використанням відеоконференцзв`язку з Київським СІЗО, де перебуває підозрюваний ОСОБА_5 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Бориспільського міськрайонного суду від 06 липня 2010 р. за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 353 КК України, до 6 років позбавлення волі,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Бориспільскої місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, до 23 січня 2020 року, включно.

Відповідно до матеріалів клопотання, органом досудового розслідування ОСОБА_5 інкримінується грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень

групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з утриманням під вартою.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що не відповідає фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Звертає увагу суду на те, що повідомлення про підозру містить набір заготовлених фраз, які не містять жодного доказу на вчинення хуліганства, вчиненого із використанням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_5 містить ознаки іншого злочину, зокрема передбаченого ст. 125 КК України, оскільки підозрюваний не користувався жодними засобами при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому.

Вказує, що слідчий суддя не проаналізував наявність зазначених прокурором ризиків та прийняв їх без обґрунтування, а тому не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде не достатнім для запобігання ризикам визначеним стороною обвинувачення.

Також зазначає, що судом не враховано дані про особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_5 має на утриманні малолітнього сина, займається суспільно корисною працею, за місцем проживання характеризується позитивно, протягом року досудового розслідування не переховувався, в розшуку не перебував, а відповідно підстав вважати, що він має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, немає.
Судом не досліджено докази, які характеризують особу підозрюваного, а саме копії свідоцтва про народження дитини, акта депутата, паспорту цивільної дружини, характеристики особи ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СВ Бориспільского ВП Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 08 грудня 2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002469, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
25 листопада 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Того ж дня, слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Бориспільскої місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року клопотання слідчого задоволено.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
Так, з ухвали судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому допитано підозрюваного ОСОБА_5 , заслухано думку прокурора, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_5 в їх сукупності.
Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
На переконання колегії суддів, сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що є підставою для застосування до нього відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов, до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КПК України, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_5 перебуваючи на волі, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показів; вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.
Враховуючи викладене, вимоги апеляційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вказаним вимогам, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, матеріали судової справи не містять.

Посилання захисника на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, та такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Твердження апелянта про те, підозра пред`явлена ОСОБА_5 , не містить доказів на вчинення хуліганства, вчиненого із використанням предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки в матеріалах судового провадження наявні докази, які свідчать про протилежне.

Посилання сторони захисту на те, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України є помилковою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки кваліфікація злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 підлягає перевірці судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Наявність характеризуючих даних про особу ОСОБА_5 , який має на утриманні малолітнього сина, займається суспільно корисною працею, за місцем проживання характеризується позитивно, протягом року досудового розслідування не переховувався, в розшуку не перебував, - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що підозрюваний може вчинити дії передбачені ст. 177 КПК України.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі справи не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , даних про його особу, застосував йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Бориспільскої місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, до 23 січня 2020 року, включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/6862/2019 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_9
Категорія ст.183 КПК Доповідач ОСОБА_1