Провадження № 1-кс/554/5327/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.05.2020 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0003335 від 19.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження за №0003335 від 19.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у період часу з 2011 року по 2019 рік в м. Полтава невідома особа шахрайським шляхом, заволоділа правом на нерухоме майно, а саме квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинила потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку, сума якого встановлюється.
У подальшому за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що 22.07.2019 року укладено договір купівлі-продажу №7141, внаслідок якого власником квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_5 . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснено приватним нотаріусом ОСОБА_6 Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області.
На підставі ухвали слідчого судді №554/10808/19 від 04.12.2019 було здійснено тимчасовий доступ до матеріалів нотаріальної справи за фактом купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , реєстраційна дія від 22.07.2019 за №7141, які перебувають у володінні приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та вилучено завірені належним чином копії. В наслідок чого було встановлено, що продавцем за договором купівлі-продажу №7141 від 22.07.2019 року, внаслідок якого власником квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_5 , є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_7 . У січні 2019 року звернувся з позовом до КП «ЖEO об» про визнання права власності на переплановану квартиру. В обґрунтування позову зазначав, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить позивачу. Квартира мала загальну площу 43,1 кв.м., а жилу площу 18,9 кв. м., але внаслідок перепланування, проведеного позивачем, загальна площа квартири змінилася та становить згідно технічного паспорту 44,1 кв. м., а житлова площа 19,0 кв. м. У позові ОСОБА_7 просив з метою забезпечення можливості володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою з урахуванням перепланувань, визнати за ним право власності на вище вказану квартиру.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави № 554/536/19 від 26.02.2019 року позов ОСОБА_7 до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 6» про визнання права власності задоволено.
Після чого ОСОБА_7 звернувся до державного реєстратора ОСОБА_8 і зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі вище вказаної ухвали судді та в подальшому здійснив продаж квартири.
Дізнавшись про незаконні дії з приводу квартири АДРЕСА_1 , адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , звернувся до Полтавського апеляційного суду в м. Полтаві з апеляційною скаргою на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави №554/536/19 від 26.02.2019 року. В ході судового розгляду колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду встановила, що ОСОБА_7 не було надано будь-яких правовстановлюючих документів на майно, а також місцевий суд, роблячи висновок, що ОСОБА_7 є власником квартири, помилково виходив тільки із слів позивача, тобто належним чином не з`ясував питання належності квартири АДРЕСА_1 та допустився припущень, а тому підстав для задоволення позову ОСОБА_7 та визнання за ним права власності на квартиру у судовому порядку не має.
Відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 05.02.2020 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана його представником адвокатом ОСОБА_9 , а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2019 року було скасоване. А також у задоволенні позову ОСОБА_7 до Комунального підприємства Полтавської міської ради "Житлово-експлуатаційної організації №6" про визнання права власності на переплановану квартиру було відмовлено.
Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті протиправним шляхом.
Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 має значення речових доказів, а саме є предметом злочину.
З метою забезпечення кримінального провадження на досудовому розслідуванні виникла необхідність накладення арешту на вказану квартиру шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження, інакше, у разі не накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка на даний час належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт громадянина України: НОМЕР_1 ), квартира може бути відчужена, що перешкодить повному та неупередженому проведенню досудового розслідування по кримінальному провадженні, забезпеченню цивільного позову та, у подальшому, відшкодуванню завданих збитків.
Слідчий у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав.
У зв`язку із тим, що майно вийшло із власності потерпілого поза його волею, розгляд клопотання здійснюється без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно, з метою недопущення ризиків його подальшого відчуження.
Неявка учасників справи, в силу вимог 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання по суті.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про задоволення клопотання з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (речовим доказом).
Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту є забезпечення збереження речового доказу, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, вилучені під час огляду речі підлягають арешту.
Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті протиправним шляхом.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У даному випадку, квартира, на яку прохається накласти арешт є об`єктом кримінально протиправних дій, вибула із володіння власника поза волею останнього, а тому метою накладення арешту є збереження вказаного майна, як речового доказу.
Відповідно до ч. 10 ст. 181 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на нерухоме майно щодо якого ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 11 ст. 181 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчим доведено у клопотанні, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення проти власності особи та невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту, перешкодить проведенню досудового розслідування, оскільки є достатні підстави вважати наявним ризик подальшого відчуження квартири, або розпорядження нею у інший спосіб.
З метою забезпечення ризику відчуження та розпорядження квартирою, що була об`єктом кримінально-протиправних дій та забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту.
На думку слідчого судді, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є необхідним та такий ступінь втручання у права і свободи особи є виправдовує на даному етапі потреби досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя -
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого - задовольнити.
Накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження та розпорядження на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , до скасування арешту у передбаченому законом порядку.
Виконання ухвали про накладення арешту доручити старшому слідчому відділу СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області майору поліції ОСОБА_10 .
Копію ухвали негайно направити слідчому, прокурору та особі, щодо майна якої накладено арешт.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1