Дата документу 06.04.2020 Справа № 554/121/20
Провадження № 1-кд/554/6/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтава в складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо ОСОБА_4 та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 , на підставі вироку Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки від 26.04.2018 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки від 26.04.2018 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року до покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі зі штрафом 600000 рублів за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 210 (участь в злочинному співтоваристві(злочинній організації), частиною третьою статті 30, пунктами «а, г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних або інформаційно - телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великому розмірі), пунктом «а» частини четвертою статті 174.1 (вчинення фінансових операцій та інших угод правомірного вигляду володінню, користуванню та розпорядженню вказаними грошовими коштами, вчинені організованою групою) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 є громадянином України та останнім відомим місцем його проживання є АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , згідно його письмової заяви, має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України.

ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія № 11» УФСВП Росії по Кіровській області »; кінець відбуття строку покарання 02.08.2026 року .

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, подав клопотання, в якому просив суд про проведення судового розгляду за відсутності представника Міністерства юстиції України.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України та вважає за необхідне привести вирок Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки від 26.04.2018 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання на території Російської Федерації, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній просить перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.

Судом, з урахуванням вищевказаного, думки прокурора та положень ст. 610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого та представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно зі ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно з її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, відповідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку, або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання.

Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку,і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч. 3, ст. 610 КПК України та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

З клопотання поданого заступником начальника Управління міжнародної правової допомоги начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України вбачається, що воно відповідає вимогам ч.4 ст.610 КПК України.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся із заявою про направлення його для подальшого відбування покарання до Україна, оскільки він є громадянином України.

За довідкою начальника ФКУ ВК-11 ОСОБА_4 , засуджений 26.04.2018 року вироком Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року за ч. 2 ст. 210 ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, п. «а» ч. 4 ст. 174.1, ч. 3 ст. 69 КК РФ до 10 років 6 місяців позбавлення волі, зі штрафом у розмірі 600 000 рублів з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Початок строку покарання 26.04.2016 року. Кінець строку - 02.08.2026 року , залік з 03.02.2016 року по 25.04.2018 року включно. Станом на 22.10.2018 року відбув 2 роки 8 місяців 19 днів , залишилось до відбуття на строку 7 років 9 місяців 10 днів.

Як вбачається, з вироку Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки від 26.04.2018 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 210, тобто дії останнього кваліфіковані судом іноземної держави як участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації), за ч. 3 ст. 30, пунктами «а, г» ч.4 ст. 228.1, дії останнього кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних або інформаційно - телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великому розмірі, за пунктом «а» ч. 4 ст. 174.1, дії останнього кваліфіковані як вчинення фінансових операцій та інших угод правомірного вигляду володінню, користуванню та розпорядженню вказаними грошовими коштами, вчинені організованою групою.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КК РФ замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, які безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з обставин, що не залежать від цієї особи.

Зазначеному положенню ч. 3 ст. 30 КК РФ відповідає ч. 1, 2 ст. 15 КК України, а саме: «Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим , якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі».

Пункт г) ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає відповідальність за незаконні виробництво, збут або пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також незаконні збут або пересилання рослин, що містять наркотичні речовини або психотропні речовини, або їх частин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, здійснені в великому розмірі.

Пункт а) ч. 4 ст. 228.1 КК РФ передбачає відповідальність за незаконні виробництво, збут або пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також незаконні збут або пересилання рослин, що містять наркотичні речовини або психотропні речовини, або їх частин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, організованою групою.

Частина 2 ст. 210 КК РФ передбачає відповідальність за участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації).

Пункт а) ч. 4 ст. 174.1 КК РФ передбачає відповідальність за вчинення фінансових операцій та інших угод правомірного вигляду володінню, користуванню та розпорядженню вказаними грошовими коштами, вчинені організованою групою.

За дії, за які засуджено ОСОБА_4 , в Російській Федерації, також передбачена відповідальність законодавством України, а саме:

Частина 2 ст.15, ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України передбачає замах на незаконний збут наркотичних засобів у великих розмірах, організованою групою.

Частина 1 ст. 255 КК України передбачає участь у злочинній організації.

Частина 3 ст. 209 КК України передбачає вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховування незаконного походження таких коштів або іншого майна, вчинені організованою групою.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Стаття 307 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Стаття 307 ч. 3 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Стаття 255 ч. 1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Стаття 209 ч. 3 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Документи, додані до клопотання, складені за місцем відбування покарання засудженого на території Російської Федерації, не свідчать про наявність безумовних обставин, що могли б стати перешкодою для передачі засудженого громадянина України ОСОБА_4 для відбування ним покарання на території України.

Таким чином, за наслідками розгляду клопотання суд вважає, що клопотання слід задовольнити, визначивши, що дії засудженого ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209 КК України. Вирок Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки від 26.04.2018 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року відносно громадянина України ОСОБА_4 , засудженого за скоєння злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 210, ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, п. «а» ч. 4 ст. 174.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації, привести у відповідність із законодавством України, та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209 КК України.

Разом з тим, ч. 3, 4 ст. 68 КК України передбачають, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів, передбачених у статтях 109-114-1, 437-439, ч. 1 ст. 442 та ст. 443 цього Кодексу, а тому вказаний вирок підлягає виконанню на території України та ОСОБА_4 за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст.307 КК України підлягає відбуванню покарання у виді 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст.307 КК України підлягає відбуванню покарання у виді 8 років позбавлення волі, за ч. ч. 1 ст. 255 КК України підлягає відбуванню покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ст.ст. 69, 209 ч. 3 КК України підлягає відбуванню покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України та додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні по посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що передбачено ч. 3 ст. 209 КК України, як обов`язкове додаткове покарання.

Згідно ч. 5 ст. 610 КК України відповідно до клопотання Міністерства юстиції України суд може також розглянути питання про виконання додаткового покарання, призначеного вироком суду іноземної держави. Невиконане додаткове покарання, призначене вироком суду іноземної держави, підлягає виконанню, якщо таке покарання за вчинення цього кримінального правопорушення передбачено законом України. Воно виконується в межах і в порядку, передбачених законодавством України.

Враховуючи, що санкція ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України не передбачає додаткового покарання у виді штрафу, тому призначене додаткове покарання вироком Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки від 26.04.2018 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року щодо ОСОБА_4 у виді штрафу у розмірі 600000 рублів не підлягає виконанню, оскільки воно не передбачено законодавством України.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 необхідно рахувати з 03 лютого 2016 року.

На підставі ст. 7 КК України, враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 9, 10, 11, 12 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Додаткового проколу до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст. 606-610 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання заступника начальника Управління міжнародної правової допомоги - начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_5 про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.

Вирок Новочебоксарського міського суду Чуваської Республіки від 26.04.2018 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного суду Чуваської Республіки від 16.08.2018 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтави, громадянин України, засуджений за вчинення злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 210 ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1, п. «а» ч. 4 ст. 174.1, ч. 3 ст. 69 КК Російської Федерації до позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців, зі штрафом у розмірі 600000 рублів з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність до чинного законодавства України, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, вважати засудженим :

- за ч. 2 ст.15 ч. 3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.

- за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

- за ч. 1 ст. 255 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

- за ст.ст. 69, 209 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно вважати засудженим ОСОБА_4 до 10 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_4 рахувати з 03 лютого 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу, не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1