КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/13/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 162 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0011687 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_13 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.04.2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки 3 (три) місяці, 14.12.2012 року звільнений по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 162 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку, 19 вересня 2016 року, приблизно о 13 год. 44 хв. ОСОБА_13 , перебував біля житлового будинку АДРЕСА_2 , в цей час в нього виник умисел направлений на незаконне проникнення до жила а саме, до квартири АДРЕСА_3 що знаходиться на першому поверсі вказаного будинку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 наблизився до вікна квартири АДРЕСА_4 , яка розміщена на першому поверсі.
По металевих гратах, якими обладнано вікно, він піднявся на рівень кватирки та за допомогою монтажного металевого прута, який він мав при собі, зламав кватирку вікна вказаної квартири.
Проте, ОСОБА_13 , не довів злочинний умисел до кінця та не проник до квартири АДРЕСА_4 , яка розміщена на першому поверсі, оскільки був затриманий працівниками Шевченківського відділу поліції охорони у м. Києві.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року у зв`язку з недоведеністю вини та закрити дане кримінальне провадження.

За доводами апелянта, вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що стороною обвинувачення, у даному кримінальному провадженні, долучено протокол огляду місця події від 19.09.2016р. з додатками, а саме фотокартки квартири АДРЕСА_4 , які були зроблені ззовні та зсередини даної квартири, який визнаний судом допустимим доказом. У вироку суду вказано, що в ході огляду місця події виявлено та зафіксовано пошкодження москітної сітки зеленого кольору на відкритій кватирці вікна та додаються фото вікна зроблені з середини квартири. Також долучено заяву від 19.09.2016р. ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_5 , якою вона надала дозвіл на огляд її помешкання добровільно.
31.05.2017р. стороною захисту було заявлено клопотання про визнання такого протоколу огляду місця події недопустимим доказом, оскільки даний протокол огляду місця події містить додатки, відповідно до яких вбачаються фотокартки, які були зроблені ззовні та з середини квартири за адресою: АДРЕСА_5 .
Апелянт вказує на те, що зроблені фотокартки з середини квартири співробітниками Шевченківського управління поліції дають підстави вважати, що під час здійснення слідчої дії, а саме знаходження у приміщенні квартири АДРЕСА_4 відбувся огляд місця події, на що надала письмовий дозвіл ОСОБА_19 .
Обвинувачений ОСОБА_13 стверджує, що даних про те, що наступного дня після проведення огляду помешкання ОСОБА_19 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , слідчий чи прокурор, у відповідності до вимог КПК України звернулись до суду з метою отримання дозволу слідчого судді на обшук вищевказаної квартири та про те, що відповідна ухвала слідчого судді була постановлена, матеріали провадження не містять.
Також апелянт зазначає, що в матеріалах досудового розслідування міститься заява від 19.09.2016р., відповідно до якої ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 , дає дозвіл на огляд її помешкання добровільно, однак в матеріалах кримінального провадження відсутнє підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_4 , а саме ОСОБА_19 , яка давала дозвіл на огляд її помешкання за вказаною адресою.
Обвинувачений ОСОБА_13 звертає увагу про розбіжність встановлених обставин, що мають істотне значення для розгляду справи, оскільки згідно обвинувального акту від 27 вересня 2016 року зазначено, що ОСОБА_13 зламав кватирку вікна квартири, а згідно протоколу огляду місця події від 19.09.2016р. встановлено, що фіртка (кватирка) вікна відчинена в середину та ззовні знаходиться москітна сітка зеленого кольору, однак встановлення про те, що кватирка зламана не зазначено. Разом, з тим, суд у вироку встановив, що ОСОБА_13 зламав кватирку вікна, що не підтверджується жодним доказом, а тому, на думку апелянта, існують об`єктивні причини для визнання доказів, зібраних стороною обвинувачення за таких умов, недопустимими, однак суд першої інстанції проігнорував вимоги ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України.
Також апелянт вказує, що потерпіла не давала покази, що зламана кватирка вікна квартири її батька, свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 також не давали показів, що зламана кватирка вікна даної квартири, як встановлено вироком суду.
Також апелянт зазначає, що відсутні будь-які докази, що він по металевих гратах, піднявся на рівень кватирки та за допомогою металевого прута, який він мав при собі, зламав кватирку, тільки покази свідка ОСОБА_20 , який вказав, що бачив, що той там колупав.
А тому, обвинувачений посилається, що доказів вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 1 ст. 162 КК України під час судового розгляду надано не було, а тому провадження підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_13 , неодноразово приймав участь під час апеляційного розгляду протягом 2018 -2019 р.р., наполягаючи разом з адвокатами на передослідженні доказів у провадженні, проте, після допиту в судових засіданнях потерпілої та свідків, обвинувачений, починаючи з жовтня 2019 року в судове засідання не з`являвся. В чергове судове засідання, призначене на 10 червня 2020 р., будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, ОСОБА_13 не з`явився, будь - яких клопотань від нього не надходило, не з`явились і його захисники, у яких закінчився строк дії договору з ОСОБА_13 . Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність ОСОБА_13 та його захисників.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_13 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши за клопотанням захисника письмові докази у провадженні та допитавши потерпілу та свідків, провівши судові дебати та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимогст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст. 94 КПК Українисуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З пояснень допитаного в суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_13 вбачається, що свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 162 КК України, він не визнав та пояснив, що він 19 вересня 2016 року у денний час прогулювався містом, так як веде здоровий спосіб життя та направлявся в напрямку свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Проходячи біля будинку №10 по вул. Грекова в м. Києві, він був затриманий працівниками поліції, які не пояснили йому підстав затримання. Про обставини причин затримання йому стало відомо у відділку поліції. Зазначив, що він не бачив, як працівники поліції вилучали металеву фомку та сині рукавиці в ході огляду місця події. Йому ніхто не пояснював які відбуваються дії. Разом з тим при наданні судом для огляду таблиці ілюстрації до протоколу огляду місця події не заперечив, що саме він зображений на фото № 9 та № 13.
Суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення послався на показання потерпілої ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також письмові докази, що містяться у кримінальному провадженні. Досліджені такі докази були й під час апеляційного розгляду за клопотанням захисника, як і допитані названі особи.
Так, потерпіла ОСОБА_23 , в суді апеляційної інстанції, підтримавши пояснення, надані в суді першої інстанції, пояснила, що зі сплином часу вона точно дати не пам`ятає, лише пам`ятає, що у вересні 2016 року від сусідів та працівників поліції їй стало відомо, що в квартиру її батька за адресою АДРЕСА_5 , намагалися проникнути. Зазначила, що в квартирі батька ніхто постійно не проживав, лише на час подій квартиру знімала дівчина на ім`я ОСОБА_24 (коротке ім`я ОСОБА_25 ), а вона (потерпіла) періодично навідувалась до квартири. Напередодні цих подій потерпіла під час відвідування квартири бачила, що решітка та москітна сітка на вікні не були пошкоджені. Більш того, приблизно за тиждень до даної події вона мила вікно у квартирі, і тому з впевненістю може сказати, що будь яких пошкоджень не було. Коли в день подій вона прибула до квартири, то побачила, що з зовнішньої сторони пошкоджено решітку на вікні, та на кватирці вікна відірвана москітна сітка. Сама ж кватирка після вказаних подій почала закриватись дуже погано, дещо був пошкоджений замок. Проте, не дивлячись на це, вона ніяких матеріальних претензій до обвинуваченого не має. Потерпіла вказала, що розмір вікна дозволяє потрапити до квартири через вікно, якщо відігнути решітку. Однак, решітка не була відігнута, а лише мала сліди пиляння, ніби її хтось пиляв, але не допиляв.
Після дослідження в суді апеляційної інстанції доказів за клопотанням захисника, потерпіла вказала, що про огляд квартири після цих подій їй нічого не відомо, вона згоди будь кому на це не давала, та зазначила, що на момент цих подій в квартирі жила квартирантка ОСОБА_25 , у якої в той час гостювала її мама - ОСОБА_19 , а тому дозвіл на огляд місця події надавала, згідно дослідженої заяви, саме вона, проти чого потерпіла не має заперечень. Звернула увагу суду потерпіла й на те, що вікно через, яке намагалися проникнути до квартири, виходить на задній двір будинку, де відсутня дорога для прогулянок, наявна доріжка для проходу навколо будинку, яка знаходиться в чагарниках, а також паркан.
Будучи допитаним під час апеляційного розгляду, свідок ОСОБА_20 , пояснив, що свої показання, надані суду першої інстанції він підтримує в повному обсязі, та вказав, що 19 вересня 2016 року приблизно о 13 год. він та його напарник ОСОБА_21 у зв`язку із спрацюванням сигналізації в одній із квартир прибули до будинку АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_21 пішов в напрямку вхідних дверей квартири, де спрацювала сигналізація, а він пішов до тильної сторони згаданого будинку. Повернувши за ріг будинку на третьому вікні побачив обвинуваченого, який щось там колупав. Про виявлення обвинуваченого він негайно по рації повідомив свого напарника ОСОБА_21 , який тут же прибув до них.Після того, як свідок ( ОСОБА_20 )крикнув « - Стій поліція, що в руках на підлогу!», то обвинувачений відстрибнув з вікна та скинув металевий предмет та рукавички на землю. На його вимогу обвинувачений назвався чужим іменем та назвав чужу адресу, що було з`ясовано під час прибуття слідчо-оперативної групи, яка була викликана ними.

Допитаний як під час судового розгляду суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_21 , пояснив, що з ОСОБА_13 він зустрівся, під час патрулювання в Шевченківському районі м. Києва. Свідок вказав, що він з напарником ОСОБА_20 патрулювали по вул. Грекова в м. Києві, коли від чергового отримали повідомлення про те, що в одній квартирі по АДРЕСА_2 спрацювала сигналізація, та надав чітку адресу, в зв`язку з чим вони обидва направились до вказаного будинку. Прибувши до будинку, він ( ОСОБА_21 ) заблокував вихід з парадного, а його колега ОСОБА_20 побіг на тильну сторону будинку, та згодом по рації передав, що там є злочинець. Свідок вказав, що в той момент, коли він вибіг із - за рогу будинку, а це було через декілька секунд, то побачив ОСОБА_13 на відстані декількох метрів від будинку, якого ОСОБА_20 намагався затримати, а ОСОБА_13 в цей час викидав печатки та фомку в кущі. В подальшому була викликана слідчо оперативна група, яка й займалась оформленням цієї події та вилученням речей, які ОСОБА_13 викинув.

Свідок ОСОБА_22 , в суді апеляційної інстанції, як і в суді першої інстанції пояснила, що 19 вересня 2016 року їй зателефонував батько та повідомив, що в їх квартирі АДРЕСА_6 спрацювала сигналізація, у зв`язку із чим вона негайно приїхала за місцем мешкання. По прибуттю вона бачила обвинуваченого, якого затримали працівники поліції з тильної сторони будинку. Також вона побачила, що вікно їх квартири було привідкрите на провітрювання, при цьому суттєвих пошкоджень рами та решітки вікна їх квартири вона не помітила. Чи були наявні пошкодження на решітці чи вікні сусідів вона не бачила.

Наведені показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються з іншими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, та повторно досліджені під час апеляційного розгляду, а саме:
- з даними, що містяться у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, та інші події ТВМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві 19.09.2016 року №9001, відповідно до якого ОСОБА_19 повідомила, що 19.09.2016 року за адресою: АДРЕСА_5 невідомі намагалися проникнути через вікно до квартири та пошкодили москітну сітку;
- з даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 19.09.2016 року, та доданій до нього таблиці ілюстрацій, відповідно до якого, оглянуто не заасфальтовану земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , на якій знаходиться п`ятиповерховий будинок. В ході даної слідчої дії виявлено та вилучено металеву фомку та дві рукавички синього кольору. Крім того, в ході огляду місця події виявлено та зафіксовано пошкодження москітної сітки зеленого кольору на відкритій кватирці вікна.
Оцінивши всі наведені докази з точки зору належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів, доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні закінченого замаху на незаконне проникнення до житла.
Наявними у справі доказами спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_13 щодо розбіжності встановлених обставин, що мають істотне значення для розгляду справи, адже, під час апеляційного розгляду потерпіла чітко вказала, що на вікні були пошкоджені, як металеві грати та москітна сітка, так і пошкоджена кватирка, яка після даних подій перестала закриватися. Суд першої інстанції, вірно з дотриманням вимог ст. 337 КПК України, зазначив у встановлених судом обставинах лише про злом кватирки, адже, судовий розгляд проводився лише в межах висунутого обвинувачення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_13 щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 19 вересня 2016 року як доказу, внаслідок проведення слідчої дії без ухвали слідчого судді, є безпідставними. Такий огляд місця події було здійснено на вулиці, а саме, здійснювався огляд незаасфальтованої земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_2 , а тому ухвали слідчого судді в даній ситуації не потрібно.
Долучені ж до даного протоколу фотознімки з середини квартири засвідчують не про проведення обшуку чи огляду квартири в розумінні вимог ст.ст. 233, 237 КПК України, а засвідчують лише своєчасну фіксацію слідів злочину, що знайшло своє підтвердження під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції. Більш того, слід відмітити, що такі дії здійснювались з дозволу ОСОБА_19 , яка, як встановлено з показань потерпілої, на момент проведення слідчої дії тимчасово проживала в квартирі. За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді про отримання дозволу на огляд помешкання в цьому випадку була непотрібною. (Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного суду від 01.02.2018 р. у справі №51-230 км18 та від 13.03.2018 р. в справі № 541/655/15к.)
Крім того, є належним і допустимим доказом і заява ОСОБА_19 про вчинення кримінального правопорушення, оскільки вона подана нею, як заявником, відповідно до вимог ст. 60 КПК України, якій стало відомо про вчинене кримінальне правопорушення, і вона не є потерпілою.
Пояснення ОСОБА_13 з приводу того, що він не вчиняв кримінального правопорушення, а лише дотримуючись здорового способу життя, гуляв біля будинку АДРЕСА_2 , і дізнавсь про причини затримання лише у відділенні поліції, спростовуються як показаннями потерпілої з приводу того, що вікно через, яке намагалися проникнути до квартири, виходить на задній двір будинку, де відсутня дорога для прогулянок, а наявна доріжка для проходу навколо будинку, яка знаходиться в чагарниках, а також паркан, так і показаннями свідка ОСОБА_20 , який безпосередньо бачив, як ОСОБА_13 зістрибнув з вікна, та в подальшому викинув належні йому предмети, в зв`язку з чим свідок ОСОБА_20 разом зі свідком ОСОБА_21 і затримали ОСОБА_13 ..
Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 162 КК України за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, які були досліджені з дотриманням вимог закону, детально проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_13 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Покарання ОСОБА_13 призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, а тому і в цій частині будь - яких порушень не встановлено.
З врахуванням викладеного, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_13 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 162 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4