Номер провадження: 11-сс/813/100/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду Одеської області від 10.12.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у кримінальному проваджені №0002038, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2019 року,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду Одеської області від 10.12.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі Головного управління національної поліції України в Одеській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 07.02.2020 року з визначенням розміру застави, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого, а саме:

15.04.2008 року Суворовським районним судом м. Одеса за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним терміном 1 рік;

26.11.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у вигляді арешту строком 3 місяця 17 днів;

20.11.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч.1 та ч. 4 ст.71 КК України, шляхом часткового складання призначеного за цим вироком покарання та не відбутого покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 24.06.2015 року, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком 5 років і 6 місяців,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у кримінальному проваджені №0002038, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2019 року

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що підозра висунута ОСОБА_7 підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження.

Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки підозрюваний не працює, раніше неодноразово засуджений за аналогічні кримінальні правопорушення, має постійне місце мешкання у м. Одесі, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час знаходження відносно нього кримінального провадження на розгляді у суді.

З урахуванням особи підозрюваного, відсутності постійного місця роботи, та обставин злочину, слідчий суддя визначив розмір застави у межах розміру передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну, змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обґрунтовує вимоги тим, що має постійне місце мешкання, на слідчі дії з`являється. В клопотанні слідчого не зазначено жодного доводу про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що 05.06.2019 року близько 15 години 50 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: м. Одеса вул. Капітана Кузнєцова, 103, побачив припарковане маршрутне таксі під номером 68т, а саме автобус марки «Еталон», номерний знак якого « НОМЕР_1 », належний ТОВ «Північ-транс», натиснув аварійну кнопку, яка розміщена на кузові автобуса марки «Еталон», в результаті чого відкрились передні пасажирські двері вказаного транспортного засобу, та таким чином незаконно проник в середину його салону, звідки таємно викрав грошові кошти належні потерпілому ОСОБА_9 в сумі 269 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 269 гривень.

До початку розгляду апеляційної скарги від захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності. Приймаючи до уваги думку прокурора, яка не заперечувала проти проведення апеляційного розгляду без участі захисника, на підставі положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності захисника.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого, яка ніким з учасників не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційним судом.

І. Щодо ризиків, заявлених у клопотанні слідчого.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження убачається, що підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином України, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, не одружений, осіб на утриманні не має, не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Крім того, на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, за яке передбачено покарання до п`яти років позбавлення волі, тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, враховуючи, що з місця вчинення інкримінованого злочину підозрюваний зник, перебував у розшуку після повідомлення йому про підозру, та є особою неодноразово судимою за скоєння корисливих злочинів проти власності, існує ризик того, що він може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, що перешкоджатиме здійсненню досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор підтвердив, що підозрюваний тривалий час перебував у розшуку та був доставлений до Суворовського районного суду для розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В свою чергу існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення підтверджується даними про особу підозрюваного, який ніде не працює, іншого постійного джерела доходу не має, а також неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та знову підозрюється у вчиненні аналогічного злочину, що свідчить про стійку схильність підозрюваного до вчинення злочинів, та вказує на системний характер його дій.

Під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що підозрюваний був засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2018 року за ч. 3 ст. 186, на підставі ч. 1 та ч. 4 ст. 71 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі, який не набрав законної сили та на момент розгляду апеляційної скарги переглядається в апеляційній інстанції, що також підтверджує існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про доведеність стороною обвинувачення наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, оскільки підтверджуються матеріалами провадження та встановленими під час апеляційного розгляду обставинами, про що вірно зазначено в ухвалі слідчого судді.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги підозрюваного про недоведеність прокурором неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
З урахуванням тяжкості та обставин інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, його поведінки під час та після його вчинення, даних про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини проти власності, за наявності на даній стадії обґрунтованої підозри та доведених стороною обвинувачення існування заявлених в клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не відповідатиме меті застосування запобіжного заходу, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, та запобігти доведеним ризикам у даному кримінальному провадженні.

Доводи підозрюваного про існування у нього постійного місця проживання, на думку колегії суддів, є непереконливими та недостатніми, оскільки не доводять безумовну необхідність застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу лише з цієї підстави.

Посилання підозрюваного про явку до слідчого спростовуються матеріалами провадження та встановленими під час апеляційного розгляду обставинами, оскільки підозрюваний перебував у розшуку та був доставлений до слідчого судді для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою.

Висновки апеляційного суду.
В зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та виправданим, стороною обвинувачення надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що апеляційна скарга підозрюваного задоволенню не підлягають, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду Одеської області від 10.12.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у кримінальному проваджені №0002038, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2019 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4