Провадження № 1-кп/638/765/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

адвоката: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000448 (№0002458) відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України, -

встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова на стадії судового розгляду знаходяться матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000448 (№0002458) відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України.

Відповідно до розпорядження від 22 травня 2020 року № 02-06/74 вказане кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_1 для вирішення питання запобіжного заходу.

Прокурор заявив клопотання про продовження на стадії судового розгляду ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу, обвинувачений просив вирішити питання на розсуд суду, вказав, що розуміє, неможливість обрання іншого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід на менш суворий, вважаючи, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні.

Ухвалою суду від 26 березня 2020 року відносно ОСОБА_5 на стадії судового розгляду продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24 травня 2020 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, слідчим суддею враховується, що ризики, передбачених п.п.1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України встановлені під час застосування запобіжного заходу, продовжують існувати, а саме: необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; здійснювати вплив на потерпілих, свідків, допит яких планується судом, вчинити інше кримінальне провадження.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, у вчиненні злочинів, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, спростовує доводи сторони захисту про відсутність зазначених ризиків.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання продовжують існувати та не зменшилися.

Під час розгляду питання щодо продовження ОСОБА_5 на стадії судового розгляду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом знову вивчалась можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, є підстави вважати, що знаходячись на свободі він може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду, здійснювати вплив на потерпілих, свідків, допит яких планується судом, приймаючи до уваги невідворотність можливого покарання, яке йому загрожує за скоєння тяжких кримінальних правопорушень, а тому, суд знову вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та продовжує на стадії судового розгляду останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.331, 334, 369 КПК України, суд, -

постановив:
Продовжити на стадії судового розгляду відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках об`єднаного кримінального провадження (справа №638/11840/19, номер провадження 1-кп/638/1385/19) у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під ватрою строком на 60 діб до 20 липня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення в порядку передбаченому главою 18 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .