судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
справа № 202/4077/14
провадження № 51- 268км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 18 червня 2020 року задовольнив частково касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 , скасував вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2019 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову щодостягнення моральної шкоди та призначив новий розгляд у цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
З таким судовим рішенням не погоджуюсь, виходячи з наступного.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 за час судового розгляду було постановлено три вироки, у тому числі виправдувальний, та три ухвали апеляційного суду за результатами перевірки цих вироків.
В ухвалах від 13 травня 2015 року та від 4 травня 2016 року Апеляційний суд Дніпровської області, скасовуючи попередні вироки, вказував на те, що суд першої інстанції повинен був з`ясувати, хто ж створив зазначену аварійну обстановку: водій ОСОБА_3 чи пішохід ОСОБА_4 . Суду належало встановити, які порушення Правил дорожнього руху було допущено кожним з учасників дорожньо-транспортної події, чи існував причинно-наслідковий зв`язок між їхніми діями та наслідками, що настали, чи існувала технічна можливість уникнути цих наслідків у разі дотримання вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 і пішоходом ОСОБА_4 .
Вважаю, що вказівок суду апеляційної інстанції при новому судовому розгляді не було виконано в повному обсязі, а саме не надано належної оцінки діям пішохода ОСОБА_4 .
Водночас суд першої інстанції, постановлюючи вирок, врахував як докази винуватості ОСОБА_3 показання свідка ОСОБА_5 , який у судовому засіданні пояснив, що очікував на зелений сигнал світлофора з метою перейти дорогу та бачив хлопця, який переходив дорогу з великою пляшкою води, потім почув звук удару та побачив, що на вказаного хлопця здійснив наїзд автомобільВАЗ-2107, при цьому до зеленого сигналу світлофора, який би дозволив рух пішоходам, залишалось ще близько 20 секунд.
Також суд врахував аналогічні показання свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , протоколи перегляду відеозаписів з камер спостереження, відеореєстраторів автомобілів та окремі висновки судових автотехнічних експертиз.
Крім цього, на підтвердження своїх доводів сторона захисту, у тому числі в апеляційній скарзі, посилалася на довідку управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21 серпня 2015 року № 14/127аз (т. 3, а.п. 186),згідно з якою за фактом цієї ДТП стосовно пішохода ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 27 березня 2014 року.
Проте суди оцінки цій довідці не надали та про її наявність у судових рішеннях взагалі не зазначили.
Попри наведені обставини суд першої інстанції вказав у вироку, що критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що аварійна ситуація, внаслідок якої сталася дорожньо-транспортна пригода, була створена саме потерпілим ОСОБА_4 , який не дотримувався правил дорожнього руху при переході проїзної частини проспекту, в той час у ОСОБА_3 не було можливості запобігти наїзду на ОСОБА_4 , оскільки зазначені показання не знайшли свого об`єктивного належного підтвердження при дослідженні судом у сукупності вищевикладених доказів у кримінальному провадженні.
За наявності такого висновку суду у цьому кримінальному провадженні та за набрання чинності судового рішення в цій частині, на мою думку, встановлення інших обставини з метою вирішення цивільного позову не є можливим.
Оскільки згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, досліджувати докази та вирішувати питання про їх достовірність, судові рішення щодо ОСОБА_3 , на мою думку, підлягали скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції у порядку передбаченому КПК, з метою надання на підставі наявних в матеріалах провадження доказів належної оцінки діям потерпілого, про що зазначав у своїх ухвалах апеляційний суд, скасовуючи попередні вироки, а також надання належної оцінки всім доводам сторони захисту.
Тільки після з`ясування об`єктивних фактичних обставин кримінального провадження та надання, в тому числі, належної оцінки діям потерпілого щодо дотримання ним Правил дорожнього руху можна та необхідно було вирішувати питання цивільного позову з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК як у частині моральної, так і майнової шкоди.
Суддя ОСОБА_1