Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/101/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0006827, на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, українця, громадянина України, з професійною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця проживання,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 187 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_8 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за наступних обставин.

05 вересня 2019 року приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебував у приміщенні залізничного вокзалу станції «Кропивницький» по вул.Поповича, 1 у м.Кропивницькому, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_9 , який сидів на лавочці. У цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу. Реалізовуючи вказаний умисел, діючи відкрито, з корисливих мотивів та з метою наживи, ОСОБА_7 вийшовши разом з потерпілим ОСОБА_9 до входу у вокзал, дістав наявний при ньому предмет, схожий на ніж, та приставив його до тулуба потерпілого, вимагаючи при цьому віддати телефон. Отримавши відмову останнього, ОСОБА_7 погрожуючи вказаним предметом, відкрито шляхом ривка із лівої руки потерпілого ОСОБА_9 забрав належний потерпілому мобільний телефон «Nomi i184», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 вартістю 243 грн. 33 коп. У подальшому з місця вчинення злочину ОСОБА_7 зник, майном, яким заволодів під час нападу, розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 243 грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що суд поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку добутим доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, в основу вироку поклав припущення.

Зазначає, що в обґрунтування доведеності вини обвинуваченого суд послався на показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 . Однак відповідно до протоколу огляду місця події від 05.09.2019 зазначено присутність на місці події ОСОБА_12 , який в якості свідка працівниками поліції допитаний не був.

Під час дослідження протоколів огляду місця події стороною обвинувачення була спроба їх зачитати, що зробити не представилось можливим в зв`язку з нерозбірливим почерком, а його твердження про неможливість допустити вказані протоколи як належні докази залишились судом поза увагою.

Суд як на доказ вини ОСОБА_7 послався на заяву потерпілого, висновок експерта, однак заява фіксує тільки факт звернення потерпілого до правоохоронних органів, але не доводить умислу обвинуваченого на вчинення злочину, а висновок експерта є доказом лише вартості мобільного телефону, а не підтвердженням вчинення протиправних дій обвинуваченим.

Судом не надана оцінка неузгодженості та непослідовності показів потерпілого, свідка та обвинуваченого, але зазначено, що підстави оговорювати обвинуваченого у потерпілого відсутні. За таких умов висновок суду про те, що показання потерпілого та свідка є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, є безпідставними.

Вважає, що суб`єктивної та об`єктивної сторін злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, у діях обвинуваченого по справі не встановлено.

Крім того, під час судових дебатів прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а суд призначив 4 роки.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які під час апеляційного перегляду узгодивши свою позицію змінили вимоги апеляційної скарги та просили пом`якшити обвинуваченому покарання у зв`язку з визнанням ОСОБА_7 своєї вини у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції про пом`якшення покарання, дослідивши матеріли справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч.1 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, та під час апеляційного перегляду ніким не оспорювалися.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_7 покарання суд, у відповідності з вимогами ст.65 КК України, врахував, що обвинувачений вчинив умисний закінчений тяжкий злочин, не працює, не одружений, немає постійного місця проживання, характеризується посередньо, на обліку у закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, осудний.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин провадження, за відсутності пом`якшуючих покарання обставини та зважаючи на особу обвинуваченого, який вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, офіційно не працевлаштований, немає стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, суд першої інстанції дійшов висновку за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.187 КК України, що цілком відповідатиме тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачив.

Саме таке покарання на думку суду, з яким також погоджується і апеляційний суд, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нового злочину.
Доводи обвинуваченого та його захисника про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки, задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Так суд першої інстанції, при призначені обвинуваченому покарання врахував його особу, тяжкість скоєного злочину, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та призначив ОСОБА_7 майже мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 187 КК України.
Отже суд призначив обвинуваченому покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, керуючись Кримінальним законом та що не суперечить роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Крім того, як вбачається із матеріалів справи в проваджені Зман`янського міськрайонного суду Кіровоградської області та Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають кримінальні провадження щодо ОСОБА_7 за вчинення ряду інших кримінальних правопорушень.
За вказаних обставин та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 на переконання колегії суддів апеляційного суду, призначення обвинуваченому більш м`якого покарання не відповідатиме загальній меті покарання, яка, згідно із положеннями ч.2 ст.50 КК України, полягає у виправленні засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Будь яких не перевірених судом першої інстанції обставин щодо пом`якшення покарання в апеляції не наведено, а тому апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим який утримується під вартою в той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4