Справа № 206/174/20
Провадження № 1-кс/206/21/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника потерпілого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання,
15.01.2020 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.
Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, що не є перешкодою відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України для розгляду скарги у їх відсутність.
Вислухавши доводи адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, в тому числі, рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_3 звернувся до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із клопотанням про допит неповнолітнього потерпілого.
16 грудня 2019 року слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову, якою в задоволенні клопотання про допит неповнолітнього потерпілого відмовлено. Мотивами відмови у задоволенні клопотання є те, що допит неповнолітнього потерпілого заплановано на кінець терміну лікування останнього та в матеріалах кримінального провадження вже мається протокол допиту ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Згідно зі ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Доказами в кримінальному провадженні, згідно із ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Докази відповідно до вимог ст.ст. 85, 86, 95 КПК України мають бути належними і допустимими та мати значення для цього кримінального провадження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 93 КПК України).
Частиною 1 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України). Перелік слідчих (розшукових) дій окреслений нормами глави 20 «Слідчі (розшукові) дії» Розділу III «Досудове розслідування» КПК України.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Геннадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» вказано, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
ВССУ у своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК України. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.
Так, адвокатом ОСОБА_3 не долучено до своєї скарги навіть клопотання про проведення допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 та не зазначено які саме питання необхідно поставити на допиті, а відтак слідчий суддя не може пересвідчитися, що проведення допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 надасть можливість досягти меті досудового розслідування, враховуючи, що такий допит вже було проведено та його протокол міститься у матеріалах кримінального провадження.
До того ж, адвокатом ОСОБА_3 у своїй скарзі взагалі не вмотивовано необхідність у проведенні допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 та не вмотивовано в чому саме полягає незаконність постанови слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання та які підстави для її скасування, а відтак слідчий суддя вважає, що адвокатом ОСОБА_3 не доведено, що такі слідчі дії необхідно провести та слідчим винесено постанову незаконно.
Згідно п. 17 узагальнення ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» судом касаційної інстанції констатується, що неоднаково у судовій практиці вирішується питання формулювання резолютивної частини ухвал слідчих суддів, постановлених за результатами розгляду скарг на рішення прокурора та відмічається, що формулювання резолютивної частини в таких випадках залежить від конкретного предмета розгляду: якщо слідчим чи прокурором не було належним чином розглянуто питання про застосування заходів безпеки, то у такому випадку слідчий суддя може їх зобов`язати відповідне питання розглянути; якщо ж таке питання було розглянуте і особі було необґрунтовано відмовлено в застосуванні заходів безпеки, то у такому випадку слідчий суддя уповноважений зобов`язати відповідальну особу такі заходи застосувати.
В ході розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, слідчим суддею встановлено, що слідчим ОСОБА_4 вже було розглянуто клопотання адвоката ОСОБА_3 про проведення допиту неповнолітнього потерпілого та винесено вмотивовану постанову про відмову у задоволенні клопотання відповідно до вимог ст. 220 КПК України, як того вимагає у своїй скарзі ОСОБА_3 .
Отже, виходячи із положень ст. 220 КПК України, тільки у випадку повної або часткової відмови слідчим або прокурором виноситься вмотивована постанова, а при задоволенні клопотання постанова не виноситься: слідчий або прокурор задовольняє клопотання за наявності підстав, про що просто повідомляє особу, яка заявила таке клопотання відповідно до положень ст. ст. 111-112 КПК України, а тому слідчий суддя не вбачає підстав для скасування постанови слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про допит неповнолітнього потерпілого та зобов`язання слідчого фактично повторно розглянути клопотання.
Окрім того, як було зазначено слідчим у своїй постанові допит неповнолітнього ОСОБА_5 вже проводився і матеріали містять протокол допиту, а тому якщо адвокат бажає щоб потерпілий доповнив свої покази або зазначив щось нове, йому необхідно звернутися до слідчого із відповідним клопотанням про повторний або додатковий допит неповнолітнього потерпілого.
Відповідно до ст. 307 ч. 2 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчини певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1, 3 ст. 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 22 КПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Таким чином процесуальним законом безпосередньо на скаржника покладено обов`язок доведення наявності у нього правових підстав на звернення до суду, обставин порушення органом досудового розслідування прав скаржника, що гарантовані процесуальним законом.
Отже, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, слідчий суддя за таких обставин приходить до висновку, що у задоволенні скарги необхідно відмовити повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 84, 85, 86, 91, 93, 95, 111, 220 , 223, 303-307, 309, 369-376 КПК України,
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання відмовити повністю.
Відповідно до ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1