ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1439/20 Справа № 185/2676/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 до 27 квітня 2020 року.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено на строк до десяти років позбавлення волі, а тому врахувавши наведені обставини, суд дійшов висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати і продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 ..
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачена вказує на те, що органами досудового розслідування до неї застосовувались недозволені методи слідства. Окрім цього, ОСОБА_7 звертає увагу суду на те, що на момент затримання вона знаходилась вдома, не переховувалась та не перебувала у стані сп`яніння, надала першу допомогу потерпілому, має зареєстроване місце проживання та своє житло, двох малолітніх дітей та не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Висновки суду І інстанції про продовження ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є правильними, а доводи апеляційної скарги обвинуваченої безпідставними.

Суд І інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе відповідно до глави 18 КПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Так, судом І інстанції встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України на період розгляду кримінального провадження та ОСОБА_9 може: переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки не працює, не має міцних соціальних зв`язків, позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачується у вчинення тяжкого злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, у разі визнання останню винною.
Беручи до уваги дані ризики апеляційний суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання її винною, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також вказав, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дають підстави для задоволення клопотання прокурора, що на переконання апеляційного суду не дає підстав для призначення більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_7 , про який просить остання в апеляційній скарзі.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: ухилення від слідства, за умови доведеності такого ризику (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про недозволенні методи досудового розслідування не дають підстави для скасування рішення суду, яким продовжено останній строк тримання під вартою, так як це питання було вирішено в порядку ст. 206 КПК України судом І інстанції, та проводяться відповідні дії, що було виявлено під час апеляційного перегляду.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4