Справа № 466/6353/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/126/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0003672 від 26.08.2016 р. про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2019 року, -

встановила:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( вісім тисяч п`ятсот гривень) в доход держави з позбавленням права керування транспортири засобами на 1 (один) рік.

На підставі вимог ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного судом покарання, у зв`язку з закінченням строків давності.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 111137 грн (сто одинадцять тисяч сто тридцять сім гривень) матеріального збитку, 18641,29 грн (вісімнадцять тисяч шістсот сорок одна гривня двадцять дев`ять копійок) витрат, потрачених на лікування та 50000 (п`ятдесят тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди. У задоволення решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_11 16339,03 грн (шістнадцять тисяч триста тридцять дев`ять гривень три копійки) у відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, на 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди. У задоволення решти позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку, 26.08.2016 року, приблизно о 13 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Грінченка у м.Львові у напрямку до вул.Мазепи, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого перехрестя не надав дорогу транспортному засобу до даного перехрестя по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, чим порушив п.1.5 Р.1, п.п.б, д, п.2.3 Р.2, п.16.13 Р.16 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення з мотоциклом марки «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 та потерпіла ОСОБА_11 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

На вирок суду адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. А позиція захисту, щодо винуватості у ДТП потерпілого ОСОБА_12 не знайшла в оскаржуваному вироці належного та достатнього спростування.
Зазначає, що суд встановивши наявність умислу в діях ОСОБА_6 , був позбавлений можливості визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 КК, який може бути вчинений тільки з необережності, мав право перекваліфікувати дії обвинуваченого за статтями КК, в яких встановлено відповідальність за умисні злочини проти життя та здоров`я особи, якщо це не погіршувало б становище обвинуваченого, або ж виправдати його.
Наголошує, що зі змісту висновку експерта не вбачається, що ним взято до уваги покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Таким чином, а ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду не були зібрані достатні та належні докази винуватості ОСОБА_6 .
Звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_10 не визнав мотоцикл фізично знищеним у результаті ДТП, повідомив, що і надалі користується цим мотоциклом та провів саме відновлювальний ремонт. А отже, у цьому випадку доказуванню підлягає вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Таким чином, беручи до уваги те, що шкоду було усунуто за менші кошти ніж зазначено у висновку експерта, то доказуванню підлягає сума проведеного відновлювального ремонту. Однак, експертом оцінено мотоцикл як знищений та визначено вартість мотоциклу в наслідок ДТП -111 137.00 грн, матеріальний збиток визначено в розмірі 111 137.00, а залишки оцінено в 11 028.00 грн. Вартість відновлювального ремонту, який фактично проведено, не встановлювалась. Також суд мав би зменшити суму матеріального збитку за мінусом вартості залишків які, можуть бути реалізовані, а саме за 11 028.00 грн.
Підкреслює, що у висновку експерта № 4 від 13.08.2017 року відсутній підпис експерта у спеціально відведеному для цього місці, де зазначається, що він попереджений про кримінальну відповідальність, при цьому огляд експертом проводився без належного виклику ОСОБА_6 як зацікавленої особи.
Вважає, що з огляду на вищенаведене, такий доказ як висновок автотоварозначої експертизи №4 від 13.08.2017 року мав бути визнаний недопустимим.
Зазначає, що без уваги суду, при розгляді цивільних позовів залишилось питання залучення до справи страхових компаній обвинуваченого та потерпілого, оскільки вирішення справи стосується їх прав та обов`язків в подальшому.
Щодо обгрунтування моральної шкоди, зазначає, що розмір моральної шкоди потерпілими не доведено, в цивільному позові на обгрунтування моральної шкоди, зазначаються лише загальні фрази, що моральних страждань тощо. Однак, жодних доказів таких моральних страждань потерпілими не надано, а отже сума відшкодування такої шкоди не може вважатись доведеною. За таких обставин, потерпілі мали вжити заходів для призначення та проведення судово-психологічної експертизи, яка дає відповідь на питання чи завдана моральна шкода, яка глибина цієї шкоди та який грошовий еквівалент цієї шкоди.
На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення в яких просить таку залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілих, який подану апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, диспозиція ч.1 ст. 286 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 вказаного Кодексу, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, яке є необережним злочином невеликої тяжкості, а не умисним злочином.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. № 14, Відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК ( 2341-14 ) настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель. Якщо ж, порушуючи відповідні правила й усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, винний передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав або свідомо припускав їх настання, ці дії необхідно кваліфікувати за статтями КК, в яких встановлено відповідальність за умисні злочини проти життя та здоров`я особи.

Проте, всупереч вищенаведеному суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказав на наявність умислу в діях обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому, 20.02.2020 р. до апеляційного суду представником потерпілих адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про доручення до матеріалів копії ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 13.02.2020 р., згідно якою виправлено описку у вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 05.12.2019 р. та двадцять шостий абзац мотивувальної частини даного вироку викладено в наступній редакції: «Таким чином, вивчивши та дослідивши надані в судовому засіданні докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 , що виразились в порушенні правил дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості та вважає, що такі вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України», однак дане кримінальне провадження разом з апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 надійшло до Львівського апеляційного суду 23.01.2020 р., матеріали справи районним судом не витребовувались для вирішення вищевказаного питання, оригінал ухвали в матеріалах справи відсутній.

На переконання колегії суддів, задовольняючи частково цивільні позови потерпілих, судом першої інстанції не мотивував розміри матеріальної та моральної шкоди стягнутих на користь потерпілих, так узагальнене посилання суду першої інстанції у вироку з даного приводу, не може вважатись достатнім під час визначення розміру матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевказане, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню та відповідно слід призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно розглянути справу відповідно до вимог КПК України, з врахуванням доводів, які наведені в апеляційній скарзі та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 задоволити, вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4