Дата документу 26.02.2020 Справа № 310/5953/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/5953/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/322/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула 26 лютого 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестове Бердянського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 213 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

ОСОБА_7 , являючись фізичною особою та не будучи посадовою особою суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 213 КК України, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи умисел на порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом та в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року в період часу з 20.04.2015 року по 14.06.2016 року за місцем свого мешкання, на території домоволодіння АДРЕСА_1 незаконно приймав у населення металобрухт кольорових і чорних металів, який зважував на безномерних платформних вагах з поміткою «0,1,50-1000» у загальній кількості брухту чорних металів - 2080 кг. вартістю 3 грн. 00 коп. за 1 кг., а всього на суму 6240 грн., після чого розраховувався за нього готівкою та зберігав за вказаною адресою з метою його подальшої реалізації, тим самим організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту.
14.06.2016 року в ході проведення працівниками поліції санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено незаконно отриманий брухт чорних металів загальною масою 2080 кг., який обвинувачений ОСОБА_7 прийняв від населення за готівковий розрахунок та зберігав з метою подальшого збуту.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 213 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік та на підстав ст. 76 КК України покладено обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 не обирався.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає, що він ґрунтується на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його вини у вчинені інкримінованого злочину.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що місцевий суд не перевірив доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, не усунув раніше виявлені недоліки відповідно до вказівок апеляційного суду.

Вказує про неналежність та недопустимість доказів: протоколу обшуку від 14.06.2016 року, оскільки усі речі, металеві вироби і документи не були докладно описані, опечатані та не були сфотографовані; аналогічно і протоколу огляду від 14.06.2016 року; протоколу огляду від 21.06.2016 року за участю свідка ОСОБА_8 , оскільки слідчий порушив вимоги ст. 229 КПК України, незаповнених бланків товарно-транспортної накладної ТОВ «УКРМЕТ» з додатками, 2 блокнотів, зошиту у клітинку, фрагменту відривного блокноту-лист з логотипом «За Олександра Пономарева», фрагменту відривного блокноту-лист в клітинку, бланку товарно-транспортної накладної ТОВ «Нова Пошта» відповідно до квитанції № 001212 від 27 липня 2016 року з підстав не відкриття їх у відповідності до вимог ст. 290 КПК України стороні захисту; вилучених грошових купюр загальною сумою 1000 грн. з підстав відсутності їх ідентифікації.
Апелянт зазначає, що судом належним чином не перевірено наявність провокації вчинення злочину з боку працівників поліції.

Окрім цього, вказує, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які нібито здали йому металобрухт фізично не могли за один раз принести 2080 кг., а вилучені у нього металеві вироби та частини виробів не втратили для нього експлуатаційну цінність, що залишилося поза увагою суду.

Просить вирок скасувати та виправдати його.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги, пославшись на докази.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 213 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Зміст оскаржуваного вироку засвідчує дотримання судом першої інстанції вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів та одночасно виконання судом вимог ч. 3 ст. 415 КПК України щодо обов`язковості для суду першої інстанції висновків та мотивів, з яких суд апеляційної інстанції скасував попередній вирок у даному провадженні відносно ОСОБА_7 .

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення вказав про невизнання провини. Зазначив, що у нього в господарстві є багато різного метала, який він використовував для господарських потреб. Цей метал він купував у людей, їздив за ним особисто. Наявні у нього ваги слугують для зважування худоби та зерна. Працівники поліції при обшуку забрали метал, який йому був потрібен для будівництва, вказана у протоколі сума вилучених грошей в розмірі 1000 грн. не відповідає дійсно вилученим коштам в сумі 17 000 грн. Листи із записами у нього залишились після першого обшуку в 2015 році.

Таким чином, версія обвинуваченого полягала у тому, що прийомкою металу він не займався, а вилучений у нього метал був потрібен для будівництва.

Натомість доводи обвинуваченого спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

З цього приводу судова колегія звертає увагу, що правильність наведених у вироку показань свідків, письмових доказів обвинувачений не спростовує.

Зокрема, за показаннями свідка ОСОБА_8 вбачається, що він здав ОСОБА_7 метал (обрізки арматури) в мішках, за що отримав гроші. Він бачив, що по всьому двору були розкидані запчастини з машин, шматки сітки рабиці, труби, швелера. На його запитання чи він приймає метал ОСОБА_7 відповів схвально і не питав, що саме знаходиться у нього в мішках, купив за вагою.
Свідок також зазначав, що на його запитання чи приймає обвинувачений метал, останній ствердно відповів, що так.

Показання даного свідка узгоджуються з протоколом огляду місця події від 21.06.2016 року (з фототаблицею) за участю свідка ОСОБА_8 , в ході якого останній вказав на 3 поліпропіленових мішки білого кольору з металобрухтом, який він здав в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 143-148).

Даний свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, надаючи пояснення, також зазначав, що приніс ОСОБА_7 метал в мішках з цукру і під час огляду місця події 21 червня 2016 року ОСОБА_8 вказав на мішки з металобрухтом, які здав обвинуваченому.

Огляд місця події від 21.06.2016 року проведений відповідно до вимог ст. 237 КПК України, в присутності понятих, будь-яких зауважень не надходило.

Посилання обвинуваченого щодо порушення вимог ст. 229 КК України при проведені процесуальної дії у вигляді огляду місця події, яка проводиться відповідно до вимог 237 КПК України, є неспроможними.

Свідок ОСОБА_9 аналогічно підтвердив факт прийняття обвинуваченим металолому, пояснивши, що в червні 2016 року він прийшов до ОСОБА_7 , так як знав, що той приймає метал. На запитання чи приймає той метал, ОСОБА_7 відповів ствердно, зважив метал на вагах і заплатив йому гроші. Свідок зазначав, що обвинувачений придбав у нього саме чорний метал, не придатний у господарстві, який він накопав у смітті. За пару місяців до цього він також приносив ОСОБА_7 чорний метал.

Отже, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 чітко зазначили про купівлю обвинуваченим на вагу металобрухту, який вочевидь не був придатним для виробничих потреб.

Об`єктивних підстав сумніватися в достовірності показань даних свідків у колегії суддів немає. Крім того, покази зазначених осіб узгоджуються із іншими наведеними нижче доказами.

При цьому покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо придбання обвинуваченим металу і для будівництва не спростовує висновку суду щодо порушення обвинуваченим порядку здійснення операцій із металобрухтом.

При цьому колегія суддів зауважує, що ОСОБА_14 не мав спеціального дозволу на здійснення операцій із металобрухтом, що підтверджено відповіддю в.о. начальника Бердянської ОДПІ у Запорізькій області від 06.05.2016 № 4798/10/08-22-11-31 станом на 05.05.2016 р., згідно бази даних ІС «Податковий блок» ОСОБА_7 не перебуває на обліку у БОДПІ як фізична особа-підприємець (т.1 а.с. 153).

Допитаний свідок ОСОБА_10 пояснював, що здавав обвинуваченому чорний метал за гроші. Навесні 2016 року хотів знову здати, але останнього не було вдома. Коли він йшов з мішком металу, його бачили працівники поліції, на їх питання сказав, що здав метал ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_15 , який є оперативним працівником Бердянського ВП ГУНП підтвердив покази ОСОБА_10 , який зізнався про здачу металобрухту ОСОБА_7 . Також свідок зазначав, що слідкували за будинком ОСОБА_7 та бачили і інших осіб, які приносили метал обвинуваченому, в подальшому їх запрошували в опорний пункт, допитували і складали протокол.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснювала, що у 2015 році вона у якості слідчого Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області проводила обшук у дворі ОСОБА_7 , в ході якого було вилучено тільки неділовий метал, який був зданий на зберігання відповідній організації в м. Бердянську, діловий метал, який використовується в господарстві, у обвинуваченого не вилучали.

За протоколом обшуку від 14.06.2016 р. (з доданою фото таблицею та диском) вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , в ході обшуку було виявлено та вилучено брухт чорних металів, 1 кисневий та 1 пропановий балони, ваги товарні підлогові на 1000 кг з гирьками, з яких 2 шт. 200 кг, 2 шт. 100 кг, 1 шт. 50 кг., 1 шт. 500 гр., а також грошові кошти загальною сумою 1000 гривень,з яких: 1 купюра номіналом 500 гривень серії ВХ 2757344; 1 купюра номіналом 200 гривень серії ВГ 5963766; 1 купюра номіналом 100 гривень серії ЗА 8059286; 1 купюра номіналом 50 гривень серії СП 0526863; 2 купюри номіналом 20 гривень серії ПЖ 5992955, ПЖ 5992941; 3 купюри номіналом 10 гривень серії ПД 5765653, СЗ 0523630, ПЄ 0963663; 6 купюр номіналом 5гривень серії ПЕ 9524459, ПБ 3579541, ЕБ 8227775, НЕ 8656638, МЖ 9510568, РБ 3045719; 20 купюр номіналом 2 гривні, серії РГ 74454534, РБ 1719515, СЄ 9485306, СЄ 9485346, СЄ 9485345, СЄ 9485285, СЄ 9485284, СЄ 9485279, СЄ 9485319, СЄ 9485324, СЄ 9485331, СЄ 9485323, СЄ 9485322, СЄ 9485321, СЄ 9485320, СЄ 9485335, СЄ 9485334, СЄ 9485356, ТГ 1851487, СЄ 9485290; 10 купюр номіналом 1 гривня серії СЗ 6564499, НД 4436541, ПД 5559573, ПБ 9569605, ТД 5979412, НН 5092035, ПА 2251322, СЗ 0191593, ПГ 8358936, НВ 5882431; 30 відривних листків для нотатків, 2 блокноти, фрагменти (листи) блокнотів, зошит, які містять рукописні записи, інформацію та назви видів кольорових металів, вартість та кількість, дати та ім`я особи, не заповнені бланки Товарно-транспортної накладної з додатками (т.1 а.с. 103-122, 166).

Протоколом огляду місця події від 14.06.2016 року встановлено, що загальна вага вилученого за місцем мешкання ОСОБА_7 в ході обшуку 14.06.2017 року брухту чорних металів складає 2080 кг (т.1 а.с. 128);

Стосовно доводів обвинуваченого з приводу недопустимості протоколу обшуку від 14.06.2016 року, судова колегія зауважує, що як з протоколів, так і з відеозапису зазначеної слідчої дії вбачається, що обшук проводився у присутності понятих та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , будь-яких зауважень ні понятими, ні обвинуваченим не надано (т.1 а.с. 107).

Аналогічно щодо огляду місця події від 14.06.2016 року, огляд проводився у присутності понятих, будь-яких зауважень останніми не надавалися (т.1 а.с. 128 зворотна сторінка).

У даному кримінальному провадженні наявні речові докази, зокрема металобрухт загальною вагою 2080 кг, платформені підлогові ваги на 1000 кг з гирьками у кількості 6 шт., грошові кошти загальною сумою 1000 гривень, листки для нотатків квадратної форми з записами, з яких встановлено, що додані документи містять на собі рукописні записи, чорнилами синього та чорного кольорів, цифри, вартість в гривнях, дати «20.03.16; 8.04.16; 16.04.16», інформацію та назви видів кольорових металів, кількість, а також дати та ім`я особи «Коля; ОСОБА_17 », не заповнені бланки Товарно-транспортної накладної ТОВ «УКРМЕТ» з додатками, 2 блокноти, зошит у клітинку, фрагмент відривного листу з блокноту з логотипом «За ОСОБА_18 », фрагмент відривного листу в клітинку з блокноту, бланк товарно-транспортної накладної ТОВ «Нова Пошта», що узгоджується з постановами про визнання даних предметів речовими доказами від 14.06.2016 року (т.1 а.с. 129-130), від 16.06.2016 року (т.1 а.с. 142), від 26.07.2016 року (т.1 а.с. 141), від 26.07.2016 року (т.1 а.п. 151).

Аргументи обвинуваченого щодо недопустимості доказів у вигляді незаповнених бланків товарно-транспортної накладної ТОВ «УКРМЕТ» з додатками, 2 блокнотів, зошиту у клітинку, фрагменту відривного блокноту-лист з логотипом «За Олександра Пономарева», фрагменту відривного блокноту-лист в клітинку, бланку товарно-транспортної накладної ТОВ «Нова Пошта» відповідно до квитанції № 001212 від 27 липня 2016 року з підстав не відкриття їх у відповідності до вимог ст. 290 КПК України стороні захисту є необґрунтованими та спростовується реєстром матеріалів досудового розслідування (т.1 а.с. 3-6) та розпискою про отримання ОСОБА_7 копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування і цивільного позову (т.1 а.п. 7).

При цьому, судова колегія зауважує, що означені речі були вилученні під час проведення обшуку 14.06.2016 року, обшук був проведений за участю самого обвинуваченого, з переліком даних речей ОСОБА_7 був ознайомлений особисто, про що свідчить поставлений обвинуваченим підпис (т.1 а.п. 107).

Посилання обвинуваченого щодо відсутності ідентифікації вилучених грошових купюр загальною сумою 1000 грн. як наявність обставини, що вказує на недопустимість даного доказу, є безпідставним, оскільки як згідно до протоколу обшуку, так і постанови про визнання речовими доказами вилучені при обшуку у житлі обвинуваченого грошові кошти у сумі 1000 грн. мають опис купюр, серій, номерів (т.1 а.с. 141).

При цьому, судова колегія зауважує, що обшук був проведений за участю самого обвинуваченого, з переліком даних речей ОСОБА_7 був ознайомлений особисто, про що свідчить поставлений обвинуваченим підпис (т.1 а.п. 107).

Крім того, місцевим судом були дослідженні ухвала слідчого судді Бердянського міськрайонного суду від 17.06.2016 року, згідно з якою накладено арешт на вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 металобрухт чорних металів загальною вагою 2080 кг, ваги товарні підлогові на 1000 кг з гирьками, кисневий та пропановий балони, грошові кошти в сумі 1000 грн. (а.с. 131).

За протоколом огляду місця події від 22.07.2016 року з листків для нотатків з записами встановлено, що додані документи містять на собі рукописні записи, чорнилами синього та чорного кольорів, цифри, вартість в гривнях, дати «20.03.16; 8.04.16; 16.04.16», інформацію та назви видів кольорових металів, кількість, а також дати та ім`я особи « ОСОБА_19 ; ОСОБА_17 » (а.с. 132 - 140), яким надана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено в основу обвинувального висновку.

Отже, наведені докази повністю узгоджується між собою, тому судова колегія, вирішуючи довід апеляційної скарги обвинуваченого з приводу відсутності доказів його вини, знаходить їх безпідставними.

При цьому при аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів, що спростовує аргументи сторони захисту.

Одночасно, місцевий суд критично поставився до невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 213 КК України, та обґрунтовано визнав їх неправдивими, розцінивши їх як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Доводи обвинуваченого щодо наявності провокації вчинення злочину з боку працівників поліції колегія суддів розцінює як неспроможні, оскільки будь-яких доказів на підтвердження провокаційних дій зі сторони працівників поліції не встановлено.

При цьому судова колегія звертає увагу на наявність у даному кримінальному провадженні сторонніх свідків, які чітко вказали про обізнаність того, що обвинувачений приймав метал та безпосереднє придбання обвинуваченим металобрухту.

Твердження обвинуваченого, що троє свідків фізично не могли за один раз принести 2080 кг. металобрухту, є неспроможними, оскільки ОСОБА_7 інкримінується період прийому металобрухту, а саме з 20.04.2015 року по 14.06.2016 року.

Сукупність досліджених доказів, які послідовно поєднуються між собою, встановлюють обставини прийому металобрухту, який для виробничих нужд не був придатний, наявність свідків, які здавали саме обвинуваченому означених металобрухт та наявні речові докази - спростовують твердження сторони захисту про купівлю металевих виробів, які не втратили експлуатаційну цінність.

Перелічені у вироку і досліджені судом першої інстанції докази у своїй сукупності відтворюють події інкримінованого злочину, що вказує на відсутність підстав піддавати сумніву їх достовірність й допустимість та переконують суд в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 213 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суди при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Посилання обвинуваченого щодо невиконання вимог апеляційного суду, суд не бере до уваги, оскільки при новому судовому розгляді місцевий суд перевірив доводи сторони захисту та надав їм належну оцінку.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 213 КК України необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень покарання, та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості та наявності позивних відомостей щодо особистості обвинуваченого обґрунтовано звільнив останнього від призначеного покарання з випробуванням

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню з викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 213 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4