ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1711/19 Справа № 201/1058/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2019 року про задоволення клопотання слідчого про обрання за відсутності підозрюваного запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні № 0000068,
за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29 січня 2019 року задоволено клопотання слідчого та обрано за відсутності підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язано слідчого СВ Соборного ВП ДВР ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , або іншого слідчого, в провадженні якого на той час буде знаходитись кримінальне провадження № 0000068, після затримання ОСОБА_6 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження доставити його до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або його зміну на більш м`який запобіжний захід.
Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що в ході розгляду клопотання слідчого встановлено, що ОСОБА_6 оголошений у міждержавний розшук та 28 січня 2019 року з відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Дніпропетровській області надійшов лист-повідомлення, про те, що за даними НЦБ Інтрполу РФ 28 січня 2019 року затримано на території РФ громадянина України ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває у міжнародному розшуку. Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, те що ОСОБА_6 може, незаконно впливати на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи викладене, а також те, що прокурором під час судового засідання, окрім ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, було доведено, що підозрюваний, оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та обрання за відсутності підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин, ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання за відсутності підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .
Посилається на те, що підозра у вчиненні останнім злочину необґрунтована. В своєму клопотанні слідчий зазначив, що вона підтверджується: заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, протоколом впізнання особи за фотознімками, трудовим договором, договором про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_6 , актом інвентаризації. Вважає, що слідчий суддя не надав належної оцінки зазначеним слідчим доказам та передчасно прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри.
Зазначає, що слідчим під час повідомлення ОСОБА_6 про підозру не було дотримано вимог ст. 278 КПК України щодо вручення письмового повідомлення про підозру, а слідчим суддею не надано жодної оцінки вказаним порушенням.
На його переконання, слідчим та прокурором не було доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує, що в ухвалі не наведено належного дослідження факту оголошення ОСОБА_6 в міжнародний розшук, з посиланням на докази, які б це підтверджували.
Вважає, що у відповідності до ст. 2973 КПК України, клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування розглядається слідчим суддею не пізніше десяти днів з дня його надходження до суду за участі особи, яка подала клопотання, та захисника. Проте, суд вказаних вимог не дотримався, враховуючи, що клопотання складено 13 березня 2018 року, а ухвалу винесено 29 січня 2019 року.
В обгрунтування пропущеного строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, зазначає, що з даною ухвалою ознайомився 06 травня 2019 року у СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 115 КПК України, останній день на оскарження ухвали слідчого судді, припадає на 13 травня 2019 року (з у рахуванням вихідних днів).
Під час апеляційного розгляду захисник підтримав вимоги своєї апеляційної та просив задовольнити її в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення скарги, вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, відповідно до ст. 395 КПК подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.
Колегією встановлено, що розгляд клопотання слідчого судом першої інстанції проведений за відсутності захисника, з даною ухвалою він був ознайомлений лише 06 травня 2019 року. Тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом пропущено не було.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в період часу з 03 липня 2003 року до 12 год. 45 хвил. 29 червня 2010 року, ОСОБА_6 , знаходячись у магазині "Шериф" ЧП Кобзар, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, пл. Жовтнева, буд. 7, будучи матеріально відповідальною особою, працюючи продавцем відділу електроніки, присвоїв майно, яке належало ЧП «Кобзар», а саме: товаро-матеріальні ціності на загальну суму 251 737 грн., чим спричинив ЧП «Кобзар», в особі його директора ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на вищезазначену суму, що складає 579,37 неоподаткованих податком мінімумів доходів громадян.
07 квітня 2011 року за даним фактом слідчим відділом Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу № 63111360 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
16 травня 2011 року ОСОБА_6 заочно пред`явлено обвинувачення щодо вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
24 травня 2011 року досудове розслідування зупинено на підставі п. 1 ст. 206 КПК України (1960 року).
27 грудня 2012 року СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відомості у вказаній кримінальній справі внесено до ЄРДР №0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
23 грудня 2013 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
Підозрюваний ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 12 років з конфіскацією майна.
Підозрюваний ОСОБА_6 ухиляється від явки до слідчого, що перешкоджає проведенню з ним слідчих дій і прийняття законного рішення по даному кримінальному провадженню.
24 травня 2011 року ОСОБА_6 оголошення у розшук.
16 грудня 2011 року СКР Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» №16311017.
06 лютого 2014 року ОСОБА_6 оголошено у міждержавний розшук.
17 березня 2014 року щодо ОСОБА_6 внесена інформація до обліків Генерального секретаріату Інтерполу по «Червоній картці» та останнього оголошено у міждержавний розшук.
23 червня 2017 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з Департаменту Інтерполу та Європолу Національної поліції України надійшла службова телеграма із текстом термінового запиту НЦБ Інтерполу в Російській Федерації про те, що 20 червня 2017 ОСОБА_6 в`їхав на територію Російської Федерації.
28 січня 2019 року з відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Дніпропетровській області надійшов лист-повідомлення, про те, що за даними НЦБ Інтрполу РФ затримано 28 січня 2019 року на території РФ громадянина України ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває у міжнародному розшуку, а також про необхідність забезпечення своєчасної підготовки процесуальних документів та клопотання про його видачу із відповідними матеріалами екстрадиції, серед яких ухвала про тримання під вартою.
Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, який відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція за який передбачено покарання до восьми років позбавлення волі.
Крім того, існують певні ризики, передбачені п.п 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може незаконна впливати на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також, колегія суддів враховує той факт, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває за межами України та до України, станом на 29 січня 2019 року не повертався, 06 лютого 2014 року ОСОБА_6 оголошено у міждержавний розшук, згідно інформації, наданої відділом міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у Дніпропетровській області, за даними НЦБ Інтрполу РФ затримано 28 січня 2019 року на території РФ громадянина України ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває у міжнародному розшуку.
Відповідно до ч. 1 ст. 593 КПК України з метою фактичної передачі особи, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), центральний орган України, після набрання чинності цим рішенням надає відповідне доручення (направляє звернення) компетентним органам держави.
Частиною другою вказаної норми передбачено, що передача особи здійснюється протягом п`ятнадцяти днів з дати, встановленої для передачі. Цей строк може бути продовжено центральним органом України до тридцяти днів, після чого особа підлягає негайному звільненню з під варти.
З урахуванням того, що підозрюваний знаходиться за межами України, то у випадку встановлення його місце знаходження чи затримання на території іноземної держави, до нього будуть застосовуватись правові процедури передбачені міжнародно-правовими договорами України, які ратифіковані Верховною Радою України, в тому числі Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року.
Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що у випадку, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності у встановленому порядку, встановлено інші правила, ніж передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно ст. 5. ч. 1, п. f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.
Виходячи з аналізу як міжнародно-правових норм законодавства так і кримінального процесуального Кодексу України щодо застосування правових норм, передбачених у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без визначення будь-яких інших альтернатив чи зобов`язань.
Тобто, вищевказаними нормами передбачено чітко, що особа утримується під вартою до моменту передачі запитуючій стороні.
Частиною 6 статті 193 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.
У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв обґрунтоване та законне рішення про задоволення клопотання слідчого та обрання за відсутності підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .
Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість підозри у вчиненні злочину ОСОБА_6 та недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Також колегія суддів зазначає, що перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Не є обґрунтованими і посилання захисника про те, що ухвала слідчого судді не містить посилань на належне дослідження під час судового розгляду факту оголошення ОСОБА_6 в міжнародний розшук. Як вбачається з ухвали, слідчим суддею було в повному обсязі досліджено всі надані слідчим та прокурором докази та підтвердження оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, про що маються відповідні посилання в ухвалі суду.
Доводи адвоката про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 2973 КПК України щодо розгляду клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку було вирішено питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного, а не щодо проведення спеціального досудового розслідування.
Процесуальних порушень, які б перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи - не встановлено.
Ухвала слідчого судді є належним чином обґрунтована, вмотивована та законна.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та для скасування ухвали слідчого судді про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 309, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2019 року про задоволення клопотання слідчого та обрання за відсутності підозрюваного запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4