Дата документу 24.06.2020 Справа № 1
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/702/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/5583/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2020 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2020 року задоволено клопотання слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_9 , та у кримінальному провадженні, внесеному 27 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000000073 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, накладений арешт на майно, яке було вилучено 21 травня 2020 року під час проведення обшуку, а саме: тринадцять пластикових ємностей із рідиною (імовірно дизельним пальним) з приблизним об`ємом 20-22 літрів; металевий бак чорного кольору загальним об`ємом 120 літрів із рідиною (імовірно дизельним пальним); паливно-роздавальний пістолет із електронним лічильником; фільтр «Danger Infamble»; паливний насос; технічний паспорт № 488149 ЯТС; ключі від автомобіля ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 ; два шланги чорного кольору; автомобіль легковий ВА32105 державний номерний знак НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду від 29 травня 2020 року повністю або скасувати частково з постановленням нової ухвали, якою передати автомобіль ВАЗ-2105 495-29 НЕ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля на зберігання ОСОБА_7 з повідомленням відповідних органів про заборону його відчуження.

На думку апелянта, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_7 є співробітником будь-якого підприємства, ознайомлений з правилами безпеки, та на нього покладені обов`язки виконувати роботи з підвищеною небезпекою.

Також адвокат, посилаючись на відсутність фінансових відносин ОСОБА_7 з будь-якою особою щодо продажу дизельного палива, вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 272 КК України, а у разі продажу дизельного палива був би можливий лише склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП.

Крім того, апелянт вважає, що залишення органом досудового розслідування на зберіганні автомобіля ВАЗ-2105 д.р.н. НОМЕР_1 , створено перешкоди для подальшого його використання, а слідчий суддя, у порушення вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, не визначив в оскаржуваній ухвалі спосіб арешту майна.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, адвоката ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, група осіб, діючи умисно, в порушення вимог законодавства України у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, без отримання дозволів на виконання, не дотримуючись встановлених правил безпеки під час виконання робіт з підвищеної небезпекою на підприємстві, організували протиправну діяльність нелегальних Автозаправних Станцій (АЗС) та Автозаправних Газових Станцій/Пунктів (АЗГС АЗГП), якими фактично надають послуги у сфері торгівлі підакцизним товаром: скрапленим газом та пальним на території Запорізької області.

Так, ОСОБА_7 обладнав свій автотранспортний засіб автомобіль ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 в нелегальний автозаправний пункт, шляхом встановлення у багажник транспортного засобу обладнання для заправки автомобілів з лічильником та паливно-роздавальним пістолетом із ємністю 400-500 літрів з паливом, яку розмістив на задніх пасажирських сидіннях. Зазначену діяльність ОСОБА_7 здійснює без дозволів на виконання робіт з підвищеної небезпеки та/або експлуатацію машин, механізмів, устаткувань підвищеної небезпеки.

21 травня 2020 року під час проведення обшуку легкового автомобіля ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 було вилучено: тринадцять пластикових ємностей із рідиною (імовірно дизельним пальним) з приблизним об`ємом 20-22 літрів; металевий бак чорного кольору загальним об`ємом 120 літрів із рідиною (імовірно дизельним пальним); паливно-роздавальний пістолет із електронним лічильником; фільтр «Danger Infamble»; паливний насос; технічний паспорт № 488149 ЯТС; ключі від автомобіля ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 ; два шланги чорного кольору; автомобіль легковий ВА3 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою слідчого 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_9 від 21 травня 2020 року вилучені під час проведення обшуку легкового автомобіля ВАЗ 2105 державний номерний знак НОМЕР_1 , предмети та документи визнані речовими доказами та визначено місце їх зберігання.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно, перевірялись слідчим суддею, при цьому були досліджені матеріали судового провадження та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя встановив, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно, на яке слідчий просив накласти арешт в рамках даного кримінального провадження, може бути використано, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто, може виступати речовими доказами у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, при цьому врахував завдання арешту майна.

Також слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, вказане в ухвалі слідчого судді, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що існують ризики, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України.

Отже, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України, при цьому, матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Довід апелянта про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, колегія суддів вважає неспроможним, виходячи з того, що на теперішній стадії процесу не йде мова про наявність чи відсутність елементів складу кримінального правопорушення. Та фабула, що зазначена у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлені фактичні обставини і наявні докази, на переконання колегії суддів, давали підстави для внесення відомостей з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 272 КК України. Питання ж в контексті наявності складу кримінального правопорушення є предметом дослідження під час розгляду судом кримінального провадження по суті.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно, врахував при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2020 року про накладення арешту на вилучене 21 травня 2020 року під час обшуку майно, зазначене в ухвалі, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: