Справа № 605/157/20
Провадження № 1-кп/603/62/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2020 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 від 22.10.2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_3

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Монастириського районного суду Тернопільської області перебувають матеріали кримінального провадження, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на два місяці.
Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, ніде не працює, не має постійного місця проживання. Крім того, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, які враховувались судом при обранні та продовженні даного запобіжного заходу, зокрема обвинувачений ОСОБА_3 у зв`язку із тяжкістю вчиненого ним кримінального правопорушення та з огляду на санкцію статей обвинувачення, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, вказує, що ОСОБА_3 , перебуває в розшуку Рівненським ГУНП в Рівненській області за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.186 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, посилаючись на необгрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання.
Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання, згідно якого захисник обвинуваченого просить змінити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в нічний період доби, а саме з 21 години вечора до 07 години ранку. В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, щоне доведеним є ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки жодних доказів за такий тривалий період часу, про спробу будь-яким чином обвинуваченим вплинути на даних осіб, прокурором не надано. Жодних таких дій ОСОБА_3 не вчиняв та вчинити не намагався, хоча мав реальну можливість.
Твердження прокурора, про те, що ОСОБА_3 є схильним до вчинення крадіжок, та є обґрунтований ризик того, що в подальшому може вчиняти злочини майнового характеру, є недоведеними та ґрунтуються на самих припущеннях, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_3 не доведена, він раніше не судимий, та у кримінальному провадженні шкоди завдано лише одній потерпілій.
Також вказує, що на даний час ОСОБА_3 відшкодовано потерпілій ОСОБА_6 шкоду в розмірі 500 доларів США та обвинувачений має намір влаштуватися на роботу та віддавати потерпілій кошти, при цьому перебування під вартою позбавляє його такого права, а також є необхідність з`являтися до суду за викликом.

Також, просить врахувати молодий вік обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, часткове відшкодування шкоди, наявність у нього постійного місця проживання, те що обвинувачений регулярно навідував Свято-Миколаївський монастир та Хресто-Воздвиженський Чарторийський чоловічий монастир, а також те, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом 3 групи загального захворювання з 2006 року, за якою він постійно здійснював догляд та надавав допомогу. Також вказує, що обвинуваченому ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться в с.Волиця, Підгаєцького pайону Тернопільської області, на який у даному кримінальному провадженні накладено арешт та під час перебування під вартою, обвинувачений дотримувався правил перебування у СІЗО та режим не порушував.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт підтримав.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт заперечив, вважає його безпідставним.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи в межах заявлених клопотань, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.05.2020 року дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , продовжено строком на два місяці до 11.07.2020 року.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186 КК України, за які передбачено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі та які згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами.
Також, судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор.
Зокрема, суд погоджується з тим, що має місце та продовжує існувати ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від суду, оскільки останній, усвідомлюючи тяжкість та міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, зокрема, позбавлення волі на певний строк, а також враховуючи розмір шкоди, може умисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 зареєстрований за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , однак за вказаними адресами не проживає, що свідчить про відсутність у нього постійного місця проживання.

Крім того, наявним та доведеним є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, зокрема, перебуваючи на волі, обвинувачений маючи доступ до інформації про анкетні дані та контактні телефони свідків та потерпілої, може незаконно впливати на цих осіб, як особисто так і через третіх осіб, шляхом погрози схиляти до дачі неправдивих показань на свою користь, відмови від участі у кримін альному провадженні, що може негативно вплинути на хід судового розгляду.

Також суд вважає наявним та доведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості обвинуваченим ОСОБА_3 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, оскільки вивченням даних щодо особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 , постійного джерела доходу та постійного місця проживання не має, ніде не працює, тому враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому корисливого злочину, вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 не маючи основного джерела доходу може вчинити інше кримінальне правопорушення проти власності. Вказані обставини можуть спонукати обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів, з метою отримання коштів для виїзду з місця перебування та переховування від суду.
Розглядаючи питання можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, слід зазначити, що з огляду на характер інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів проти власності, беручи до уваги наявність та доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, суд вважає, що ані домашній арешт, ані будь-який інший більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого.
Суд вважає, що обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам кримінальних правопорушень, що інкримінуються обвинуваченому згідно обвинувального акту та покаранню, що може бути призначене, в разі визнання його винуватим,відповідає даним про особу обвинуваченого, є співмірним а також запобігатиме ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.
Крім того, судом встановлено, що вищезазначені обставини є також обставинами, які передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України,та які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, тому в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт слід відмовити.
Так, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що на даний час відпала потреба у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що у останнього наявні міцні соціальні зв`язки, він має постійне місце проживання, на його утриманні знаходиться мати, яка є інвалідом, суд оцінює критично, оскільки вказані обставини жодним чином не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, тому не містять правових підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. На думку суду, вищевказані обставини із врахуванням фактичних обставин справи та інших даних про особу обвинуваченого не переважають існуючих ризиків на які посилається прокурор.
Також, суд не погоджується з доводами сторони захисту про те, що не доведеним є ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки свідки та потерпіла у даному кримінальному провадженні на даний час не допитувалися, тому існує імовірність незаконного впливу на вказаних осіб зі сторони обвинуваченого.
Доводи захисника обвинуваченого стосовно наявності у нього постійного місця проживання, спростовуються, зокрема довідками виданими виконавчими комітетами Голгочанської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області за вих.№155 від 27 січня 2020 року та Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області за вих.№315 від 28 січня 2020 року з яких вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований на території вказаних рад, однак за місцем реєстрації не проживає. Будь-яких підстав для того, щоб вважати вказані довідки недопустимими чи неналежними доказами відсутності у обвинуваченого постійного місця проживання у суду немає, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що довідка №958 від 06.05.2020року, видана Березовицькою сільською радою є належною та такою що не узгоджується з усіма матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суд також критично оцінює надану захисником обвинуваченого довідку №958 від 06.05.2020 року, видану Великоберезовицькою селищною радою Тернопільської області, зі змісту якої вбачається, що зі слів батька - ОСОБА_8 , обвинувачений з квітня 2019 року по листопад 2019 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки батько обвинуваченого ОСОБА_8 є зацікавленою особою.
Твердження захисника обвинуваченого про те, що подальше перебування обвинуваченого під вартою буде суперечити п.п. «с» п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час є недоведеним, на думку суду не заслуговують на увагу, оскільки суд вважає, що строк перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.
Інші обставини, на які посилається захисник обвинуваченого, як на піставу для зміни раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, а саме, молодий вік обвинуваченого, відсутність судимостей, часткове відшкодування шкоди потерпілій, те що обвинуваченому ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться в Тернопільській області, Підгаєцькому p-ні, с.Волиця, на який накладено арешт, та те, що під час перебування під вартою, обвинувачений дотримувався правил перебування у СІЗО та режим не порушував, суд оцінює критично, оскільки вони не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України і враховуючи вимоги ст.ст. 178, 201 КПК України, не є підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.
Доказів існування інших обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили б про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, стороною захисту суду не надано.
При цьому, судом встановлено, що обставини, зазначені при обранні та продовжені запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , беручи до уваги те, що судове провадження триває, продовжують існувати по даний час.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення всебічного, повного та неупередженого судового розгляду даного кримінального провадження у розумні строки, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дієвості кримінального провадження, а також враховуючи те, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 11.07.2020 року, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слід продовжити строком на 60 (шістдесят) днів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 315, 316, 331, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 60 (шістдесят) днів.
Датою закінчення дії ухвали вважати 23 год. 59 хв. 06 вересня 2020 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , негайно після її проголошення, а також направити Державній установі «Чортківська установа виконання покарань №26» - для виконання.
Ухвала суду може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Монатириський районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1