Справа № 301/1247/20
У Х В А Л А
про повернення клопотання прокурору
"02" липня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, що внесене 09 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411 відносно ОСОБА_4 , за ознаками злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч.3, 152 ч.1 КК України,
в с т а н о в и в :
Під час підготовчого засідання прокурор ОСОБА_3 вважав, що клопотання відповідає вимогам КПК України, тому справу слід призначити до судового розгляду.
Потерпіла ОСОБА_7 , особа, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 залишили вирішення питання про призначення справи до розгляду на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_6 вважав, що клопотання не відповідає вимогам КПК України, оскільки всупереч закону воно містить формулювання обвинувачення особі, яка згідно висновку експерта є неосудною.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Відповідно до ч. 3 ст. 503 КПК України, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.
Відповідно до вимог ст. ст. 18, 19 КК України, суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, тобто особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Згідно клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру вбачається, що « ОСОБА_4 виявляє ознаки недоумства у вигляді легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з вираженими емоційно-вольовими порушеннями. По психічному стану ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, як в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так і в даний час. ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги з звичайним наглядом».
Однак, дане клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру містить формулювання обвинувачення та в ньому зазначено про те, що « ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 152 КК України».
У формулюванні обвинувачення також зазначено, що « ОСОБА_8 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки потерпіла чинила опір, а ОСОБА_9 , почав відтягувати ОСОБА_10 від потерпілої».
Тобто, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру викладені взаємовиключні обставини.
За умови перебування ОСОБА_4 у стані неосудності, юридична оцінка вчиненого ним суспільно небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України є неправильною.
Суб`єктивна сторона зґвалтування характеризується виною у формі прямого умислу.
Згідно з приписами ст. 15 КК України замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально осуджуваним, шкідливим для суспільства.
Отже, з урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.
Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду по справі N 234/18511/18 від 6 лютого 2020 р. N 234/18511/18.
З клопотання також вбачається, що слідчий не визначився з процесуальним статусом ОСОБА_4 : у клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 є обвинуваченим.
Однак, відповідно до вимог ст. 3 п. 19 та ст. 506 КПК України, ОСОБА_4 має процесуальний статус «особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру» та яка, відповідно до ст. 506 КПК України, лише користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи та здійснює їх через законного представника, захисника.
Не зважаючи на те, що відповідно до ст. 93 КК України, до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, судом можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, а не призначено покарання, клопотання містить відомості про обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Така невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вимогам КПК України обмежує право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси. Отже, зазначені недоліки клопотання унеможливлюють провести судовий розгляд кримінального провадження всебічно та об`єктивно.
Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду змісту клопотання, а не результатом дослідження доказів.
За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.
Керуючись ст. ст. 314, 376 ч.2 КПК України,
у х в а л и в :
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, що внесене 09 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411, про вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ст. ст. 15 ч.3, 152 ч.1 КК України, повернути прокурору з метою усунення недоліків протягом розумного строку.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через цей Іршавський районний суд.

Головуюча : ОСОБА_1