ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/273/20
Справа № 711/7397/18 Категорія: ч.2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розг ляду кримінальний справ в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

за участю прокурора

обвинуваченого

захисника ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

потерпілого

представника потерпілого ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, представника потерпілої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, громадянина України, українця, освіта середня технічна, розлученого, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 03 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 3 (три) роки з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 19995,83 грн. матеріальної шкоди та 200000 моральної шкоди задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 - 19995,83 грн. матеріальної шкоди та 200000 грн. моральної шкоди, а всього 219995,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 3146,00 грн.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що 07.05.2018, близько 11 години 40 хвилин, в порушення вимог п.п.2.3 б), 2.9 а), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених 10.10.2001 постановою Кабінету Міністрів України №1306, керуючи автомобілем «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вулиці Козацькій міста Черкаси у напрямку вулиці Героїв Дніпра, з перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населених пунктах, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого під час проїзду заокруглення проїзної частини вліво, на перехресті з вулицею Героїв Дніпра, не впорався з керуванням та допустив наїзд на напівпричіп «Нефаз 9334-10», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був приєднаний до автомобіля «КАМАЗ 5511», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був припаркований біля правого краю проїзної частини вулиці Козацька.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи №03-01/458/54 від 25.07.2018, отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя - черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, крововиливів під оболонки головного мозку, від яких 14.05.2018, знаходячись в КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, помер.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , а саме вимог пунктів 2.3.б), 2.9.а), 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених 10.10.2001 постановою Кабінету Міністрів України № 1306, відповідно до висновку експерта № 4/582 від 23.07.2018 року, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 .

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2. ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїх апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні вважає вирок суду незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України, суд першої інстанції призначив покарання, яке є недостатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в результаті чого пасажир ОСОБА_8 загинув, тому просив вирок районного суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Повторно дослідити характеризуючи дані щодо ОСОБА_6 , дані акту хіміко-токсикологічного дослідження № 519 від 25.05.2018 року та висновок щодо результатів медичного огляду з метою сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів №37 від 07.05.2018 року.

- представника потерпілої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 , який порушує питання про скасування вироку районного суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. При цьому вказує, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння за який передбаченого покарання до 8 років позбавлення волі. Крім того, звертає увагу на неврахування судом першої інстанції практики Верховного Суду України від 22 березня 2018 року (Постанова Кримінального Касаційного суду ВС від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к) щодо тлумачення пом`якшуючої обставини у вигляді

щирого каяття. Зокрема, Придніпровський районний суд м. Черкаси, визнавши в якості пом`якшуючої обставини щире каяття не врахував, що щире каяття передбачає, окрім визанння особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. В даному випадку в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що засуджений відшкодував в повному обсязі збитки потерпілому. Мало того, грошові кошти в рахунок часткового відшкодування збитків з метою уникнення від особистого спілкування з потерпілою обвинувачений ОСОБА_6 відправив за допомогою поштового зв`язку безпосередньо перед вироком суду (на передостанньому засіданні), що вкотре підтверджує відсутність справжнього каяття, скорботи та свідчить про помилкове визначення такої пом`якшуючої обставини судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи потерпілої та її представника захисника ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора та представника потерпілої підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на підставі об`єктивних доказів, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції та яким надана відповідна оцінка, що не оспорюється в апеляційний скаргах прокурора та представника потерпілої .

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України та не оспорюються сторонами кримінального провадження, тому суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.

Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Однак, зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а саме про можливість його виправлення на підставі вимог ст.75 КК України.

Норма статті 75 КК України, передбачає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт , службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало грубе порушення вимог ПДРУ, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (3,69 проміле) з перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населених пунктах.

Приділяючи увагу позитивній характеристиці обвинуваченого по місцю проживання, те, що ОСОБА_10 є інвалідом ІІ групи, має на утриманні батька 1940 року народження, раніше не судимий, визнанню його провини, каяттю, часткове відшкодування шкоди, суд не звернув уваги, на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення, загибель пасажира ОСОБА_8 .

Колегія суддів призначаючи покарання ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину та вчинений в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, вину визнав повністю, активне сприяння розкриттю злочину, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, часткове відшкодування шкоди потерпілій, позицію потерпілої ОСОБА_8 яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила призначити ОСОБА_10 покарання у виді реального позбавлення волі строком на 5 років.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча і вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинений в стані алкогольного сп`яніння (3,69 проміле), загибель людини, наслідки, що настали від злочину для потерпілої, позицію останньої, яка наполягала на реальному позбавленні волі, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання у виді реального позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Крім того, тяжкі наслідки у вигляді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі, а наявність позитивної характеристики, утриманні батька-пенсіонера та визнання ОСОБА_10 своєї винуватості у скоєному, жодними чином не зменшують суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення та на думку колегії суддів у даному випадку не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Враховуючи визнання вини, чистосердне каяття, часткове відшкодування шкоди, позитивну характеристику, відсутність судимості, наявність утриманця та трагічний збіг сімейних обставин (загибель сина), колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_10 мінімальне основне покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, тому апеляційна скарга прокурора та представника потерпілої підлягають до часткового задоволення.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора та представника потерпілої захисника ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду у частині призначеного ОСОБА_10 покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л л и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілої ОСОБА_8 захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя -

Судді