Номер провадження 1-кп/201/718/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Дніпро
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2019 року за № 0002631 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, який має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «Шкода», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , здійснював рух заднім ходом в Соборному районі м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги збоку вул. Космічної в напрямку вул. 6-ї Стрілецької Дивізії.
Під час руху ОСОБА_5 , грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись заднім ходом, не забезпечив безпеки дорожнього руху, не переконався, що не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, в результаті чого, в районі е/о № 220 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21111», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , в результаті чого автомобіль «ВАЗ 21111», р.н. НОМЕР_2 , у некерованому стані скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який стояв на тротуарі.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: відкритого уламкового перелому основної фаланги 1-го пальця правої стопи зі зміщенням уламків з забійно-рваною раною на внутрішній підошві поверхні правої стопи в проекції основної фаланги 1-го пальця, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом автомобілем «Шкода», р.н. НОМЕР_1 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
п. 10.9 «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»,
невиконання якого, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_5 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що 30 жовтня 2019 року близько 13 години, керуючи автомобілем «Шкода», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , рухався по вулиці Набережна Перемоги по чотирьох смуговій дорозі з крайнього правого краю збоку вулиці Космічній у напрямку вулиці 6-ї Стрілецької Дивізії у м. Дніпрі, в автомобілі з ним знаходився його знайомий ОСОБА_10 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. Проїхавши перехрестя у напрямку вул. Космічна, зупинився та почав здавати заднім ходом, при цьому, знав, що рух назад в тому місці заборонено. Вказав, що рухався назад з невеликою швидкістю, не помітив автомобіль «ВАЗ 21111» та скоїв зіткнення з цим автомобілем, в результаті чого автомобіль «ВАЗ 21111» відкинуло на обочину і він збив пішохода ОСОБА_9 , який стояв на тротуарі. Відразу після аварії допомогу пішоходу ОСОБА_9 не надавав, був у шоковому стані. На місце приїхали працівники поліції та швидка медична допомога, яка госпіталізувала потерпілого до лікарні. Вказав, що дійсно допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода і потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В подальшому він приїжджав до потерпілого у лікарню, вів перемовини щодо відшкодування матеріальних збитків на лікування. Під час таких перемовин він відшкодував потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 9500,00 гривень, перерахувавши ці кошти на вказану ОСОБА_9 банківську карту. Також потерпілий просив відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень, однак він не зміг відшкодувати таку суму, адже така сума для нього є завеликою та просив переглянути розмір моральної шкоди. Однак, потерпілий відмовився переглядати суму моральної шкоди.
За таких обставин, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 визнав частково, в частині стягнення матеріальної шкоди не визнав, оскільки вже відшкодував такі збитки, а в частині стягнення моральної шкоди частково у сумі 20 000, 00 гривень, мотивуючи тим, що сума у 100 000 гривень є завеликою та необґрунтованою.
Зазначив, що на теперішній час розлучився із дружиною, з якою вони мають спільну доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даний час він не працевлаштований.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що обвинуваченого до цих подій не знав. 30 жовтня 2019 року в обідній час знаходився на вул. Набережна Перемоги на перехресті клубу «Восход» біля нічного клубу «Сфера» та намагався перейти через дорогу, чекаючи відповідний сигнал світлофора. У цей час побачив, як по першій смузі від пішохідного переходу зі сторони вул. Космічна по вул. Набережна Перемога швидко рухався заднім ходом автомобіль «Шкода», не подаючи аварійні знаки та зіткнувся з автомобілем «ВАЗ 21111», в результаті чого, автомобіль «ВАЗ 21111» у некерованому стані вилетів на обочину, де він стояв, та здійснив на нього наїзд. Внаслідок чого, він відлетів на 5 метрів та впав на землю, у нього фактично був відірваний палець на нозі. Далі приїхала швидка медична допомога та госпіталізувала його до лікарні, де виявили відкритий перелам фаланги 1-го пальця правої стопи зі зміщенням уламків та раною на внутрішній підошві поверхні правої стопи та відправили на операцію. Далі він переніс ще одну операцію, лікування та реабілітація триває до теперішнього часу. Підтвердив, що дійсно обвинувачений під час досудового розслідування відшкодував йому матеріальні збитки у розмірі 9 500,00 гривень на лікування, однак, загальна сума понесених ним збитків на лікування, реабілітацію та зіпсований одяг складає набагато більше, ніж заявлена у цивільному позові у розмірі. При цьому, документальне підтвердження понесених ним витрат є лише на суму 6 668, 00 гривень. Підтримав позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 6 668,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень у повному обсязі. Питання щодо виду та міри покарання, яке має бути призначене обвинуваченому, залишив на розсуд суду. Крім зізнавальних показань обвинуваченого, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами.
Із витягу з кримінального провадження № 0002631 вбачається, що 30 жовтня 2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин в Соборному районі м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги в районі електроопори № 220 сталося зіткнення автомобіля «ВАЗ» р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 та автомобіля «Шкода» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок даного ДТП пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження.

Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 жовтня 2019 року, із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30 жовтня 2019 року встановлено, що слідчим СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області в присутності понятих, за участю ОСОБА_8 , в районі е/о № 220 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро проведено огляд автомобілю «Лада» р/н НОМЕР_3 та автомобіля «Шкода» р/н НОМЕР_1 та зафіксовано локалізацію пошкоджень на транспортних засобах.

Схемою до вказаного протоколу огляду місця дорожнього - транспортної пригоди від 30 жовтня 2019 року по вул. Набережній Перемоги збоку вул. Космічної в напрямку вул. 6-ї Стрілецької Дивізіїзафіксовано розташування транспортних засобів після настання дорожньо-транспортної пригоди.

Фото таблицею до протоколу від 30 жовтня 2019 року зафіксовані транспортні засоби після зіткнення.

З висновку експерта № 370 е від 19 листопада 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: відкритого уламкового перелому основної фаланги 1-го пальця правої стопи зі зміщенням уламків з забійно-рваною раною на внутрішній підошві поверхні правої стопи в проекції основної фаланги 1-го пальця, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше, як 21 день), п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в 16 МКЛ, тобто і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла, спричинені від механічної дії твердих тупих предметів або при стисненні поміж ними, що діяли в область правої стопи, якими могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням обстеженого на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

З висновку експерта № 11/10.1/1268 від 21 листопада 2019 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21111» ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.

Водій автомобіля «Шкода» ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

В умовах місця події, водій автомобіля «ВАЗ 21111» ОСОБА_8 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Шкода» своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення.

Технічна можливість запобігти ДТП в даній дорожній обстановці для водія автомобіля «Шкода» ОСОБА_5 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

При заданому механізмі подій, в діях водія автомобіля «ВАЗ 21111» ОСОБА_8 невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається.

При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Шкода» ОСОБА_5 не відповідають вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинено ОСОБА_5 дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, оскільки він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 судом встановлено, що останній раніше не судимий, має вищу освіту, натепер розлучений та має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, за місцем реєстрації та проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.
Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування матеріальних збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , під час судового розгляду не встановлено.
При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання необхідно суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину необхідно виходити не тільки з класифікації злочинів відповідно до ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, характер і ступінь наслідків, що настали тощо).

Також, з наведеної постанови слідує, що призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд не може погодитися із запропонованим стороною обвинувачення у судових дебатах покаранням у вигляді штрафу у мінімальному розмірі, який передбачений санкцією частини 1 статті 286 КК України та без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом, оскільки таке покарання, на переконання суду, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок його м`якості, та не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

При цьому, суд враховує і той факт, стороною обвинувачення пропонується призначення основного покарання у вигляді штрафу особі, яка не працює і разом з цим має малолітню доньку, а також має відшкодувати моральну шкоду потерпілому, спричинену внаслідок кримінального правопорушення і яка до теперішнього часу не відшкодована, що ставить під сумнів можливість виконання вказаного покарання.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема, обставини його вчинення, характер та наслідки, що настали, особу обвинуваченого та наявність наведених вище обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 має бути призначене покарання у вигляді обмеження волі у межах, передбачених санкцією частини 1 статті 286 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Разом з тим, враховуючи, що даний злочин був вчинений обвинуваченим вперше, враховуючи факт часткового відшкодування завданої шкоди, а саме матеріальної суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України, зокрема, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

При цьому, вирішуючи питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, враховує грубий характер допущених водієм ОСОБА_5 порушень Правил безпеки дорожнього руху України та конкретні обставини дорожньо-транспортної події, внаслідок яких потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому основної фаланги 1-го пальця правої стопи зі зміщенням уламків з забійно-рваною раною на внутрішній підошві поверхні правої стопи в проекції основної фаланги 1-го пальця, які потребують тривалого лікування та реабілітації дотепер, наявність до обвинуваченого позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яка останнім не відшкодована, а також те, що керування обвинуваченим транспортним засобом не пов`язано із отриманням ним доходу та не є необхідним задля виконання ним роботи, пов`язаної із використанням транспортного засобу, а тому приходить до висновку про необхідність призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Отже, саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

В рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_9 (до початку судового розгляду) поданий цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, із подальшим уточненням позовних вимог, у якому останній просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 6 668,00 гривень та в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 100 000,00 гривень.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Цивільний позивач у судовому засіданні обґрунтував цивільний позов тим, що до матеріальних збитків відносяться витрати, які він зазнав в результаті лікування в стаціонарі та вдома, транспортні витрати, які ним були понесені під час відвідування лікаря та витрати на зіпсований одяг.

Так, цивільним позивачем зазначено, що до лікарні його привезли з численними травмами від яких він відчував страшний біль і відразу потрапив до операційного столу, двічі був прооперований, та через два тижні відправлений додому.

При цьому, проходячи реабілітаційний період вдома після перенесених операцій один раз на тиждень він вимушений був їздити до лікарні на таксі, оскільки пересувався лише на милицях та відчував сильний біль, витрати на таксі склали 1 000,00 гривень.

Станом на час розгляду справи він продовжує лікуватись, оскільки його турбує біль у спині, витрачає кошти на лікарські засоби, медичні послуги з реабілітації після стресових та фізичних наслідків, консультації лікарів з приводу погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим, йому спричинена матеріальна шкода у розмірі 6 668,00 гривень.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_9 надані копії рахунків, фіскальних чеків та квитанції на суму 580,00 гривень: рахунок-акт № 288983, талон № 288983 від 20 листопада 2019 року та фіскальний чек від 20 листопада 2019 року на суму 200,00 гривень, чек № 107451 від 30 листопада 2019 року на суму 380,00 гривень, а також копії довідок, рахунків та фіскальних чеків на суму 6 086, 08 гривень: довідка від 20 січня 2020 року, рахунок оплати № 368 від 20 січня 2020 року та фіскальний чек на суму 2 650,00 гривень, квитанція № 31818 від 02 січня 2020 року на суму 230,00 гривень, фіскальний чек від 02 січня 2020 року на суму 388,00 гривень, фіскальний чек від 28 грудня 2019 року на суму 1977,00 гривень, фіскальний чек від 27 грудня 2019 року на суму 191,80 гривень, квитанція 007187 від 27 грудня 2019 року на суму 300,00 гривень, фіскальні чеки № та 010333 від 27 грудня 2019 року на суму 350,00 гривень, а отже, загальна сума витрат відповідно до наведених вище документів складає 6668,00 гривень.

Водночас, потерпілий стверджував, що понесені ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальні витрати на лікування, реабілітацію та зіпсований одяг складають не 6688, 00 гривень, як зазначено у цивільному позові, а набагато більше, та наполягав на тому, що відшкодовані обвинуваченим на початку у добровільному порядку грошові кошти у сумі 9 500, 00 гривень у повній мірі не компенсували загальну суму понесених ним витрат, а отже, заявлена ним сума матеріальних збитків у розмірі 6 668, 00 гривень обвинуваченим не відшкодована та підлягає стягненню.

У той же час, потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що надав суду всі наявні в нього документи (квитанції та фіскальні чеки) на підтвердження понесених ним витрат внаслідок дорожньо-транспортної угоди, інші докази, окрім наданих, у нього відсутні.

Також потерпілий вважає, що в результаті протиправних та злочинних дій обвинуваченого йому було заподіяно моральної шкоди на суму 100 000,00 гривень, в результаті яких він зазнав моральних, фізичних, душевних та психологічних страждань. Він вимушений був змінити своє життя, плани, руйнувати заплановані зустрічі та особисті події, сидіти вдома та вести максимально спокійний спосіб життя, замість того, щоб вести активний образ життя, який притаманний молодому чоловікові. Крім того, така стресова ситуація потягла за собою погіршення стану здоров`я, що виражається у постійних болях у спині, болях при ходьбі, безсонні тощо, при цьому, він постійно відчуває переживання з приводу отриманих внаслідок дорожньо-транспортної події тілесних ушкоджень, які потребують тривалого часу лікування та реабілітації, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та перешкоджає відновленню нормального душевного стану.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 заявлений цивільний позов визнав частково, в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 гривень, а в іншій частині не визнав та вказав на те, що матеріальні збитки потерпілому на лікування відшкодував в повному обсязі, перерахувавши на його карту 06 листопада 2019 року 7 200,00 гривень та 11 листопада 2019 року 2 300,00 гривень, що загалом складає 9 500,00 гривень, при тому, що позивач підтверджує доказами фактично понесені витрати у меншому розмірі. Стосовно відшкодування моральної шкоди потерпілому, ОСОБА_5 вказав, що він та члени його родини намагалися домовитись із ОСОБА_9 про відшкодуванні моральної шкоди, однак у значно меншому розмірі, ніж зазначає потерпілий, оскільки сума у розмірі 100 000,00 гривень нічим не підтверджується та є значно завищеною.

Суд, заслухавши доводи цивільного позивача та цивільного відповідача, дослідивши надані ними докази з точки зору належності і допустимості, та розглянувши цивільний спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож суд, вирішуючи питання про розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, враховує, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступінь вини, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ч. 1 ст. 1177 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Отже, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 6 668,00 гривень, суд виходить з досліджених доказів, наданих останнім на підтвердження таких позовних вимог, якими документально підтверджені понесені потерпілим внаслідок отриманих тілесних ушкоджень витрати на суму 6 668, 00 гривень.

При цьому, під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування даного кримінального провадження у добровільному порядку відшкодував потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 9 500, 00 гривень, що підтвердив потерпілий у судовому засіданні, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 6 668,00 гривень не підлягають задоволенню у зв`язку із повним їх відшкодуванням.

Водночас, суд не може прийняти до уваги доводи потерпілого ОСОБА_9 стосовно набагато більшої суми понесених ним матеріальних витрат, ніж 6 668,00 гривень, оскільки позивачем не доведені жодними доказами такі обставини, на які він посилається.

Згідно вимог статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України) регламентовано, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України та ст. 1167 ЦК, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Отже, суд, з`ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі потерпілий оцінює заподіяну йому шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення, дійшов до висновку про законність таких вимог потерпілого.

Так, у зв`язку з вчиненням кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_9 отримав моральну шкоду, яка відобразилась у сильних фізичних та моральних стражданнях, які в подальшому спричинили негативні зміни у його житті, а саме тривале лікування та реабілітація, відчуття постійних болів у спині та при ходьбі, негативні переживання та спогади, тимчасова зміна образу життя.
При цьому, суд, ураховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, якому було завдано кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого-цивільної позивача 40 000,00 гривень.

Під час досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.
Так, відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року на транспортний засіб - автомобіль «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого є (згідно з даними автоматизованої бази НАІС) ОСОБА_12 , накладений арешт шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.
Отже, вирішуючи питання щодо скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Таким чином, зважаючи на наведені вимоги кримінального процесуального закону, ураховуючи те, що транспортний засіб не є власність обвинуваченого та належить іншій особі, суд приходить до висновку про необхідність скасування накладеного ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року арешту на транспортний засіб - автомобіль ««Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого є (згідно з даними автоматизованої бази НАІС) ОСОБА_12 .
Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому, з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 витрат по проведенню судової автотехнічної експертизи у розмірі 1 256 гривень 08 копійки, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.
Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- автомобіль марки «ВАЗ 21111», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до акту прийому-передачі знаходиться на зберіганні на штраф-майданчику ТОВ «Династія-Дніпро» необхідно повернути власнику цього транспортного засобу;
- автомобіль марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до акту прийому-передачі знаходиться на зберіганні на штраф-майданчику ТОВ «Династія-Дніпро» необхідно повернути власнику цього транспортного засобу.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 128, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорока тисяч) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 витрати по проведенню судової автотехнічної експертизи у розмірі 1 256 гривень 08 копійки (однієї тисячі двісті п`ятдесят шість) гривень 08 (вісім) копійок на користь держави.

Скасувати накладений ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року арешт на транспортний засіб - автомобіль «Шкода» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить (згідно з даними автоматизованої бази НАІС) ОСОБА_7 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «ВАЗ 21111», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до акту прийому-передачі знаходиться на зберіганні на штраф-майданчику ТОВ «Династія-Дніпро» необхідно повернути власнику цього транспортного засобу;

- автомобіль марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до акту прийому-передачі знаходиться на зберіганні на штраф-майданчику ТОВ «Династія-Дніпро» необхідно повернути власнику цього транспортного засобу.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1