Номер провадження: 11-сс/813/457/20
Номер справи місцевого суду: 520/9398/19 1-кс/947/2357/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 13.03.2020 р., якою в рамках кримінального провадження №0002723 від 27.11.2017 р. відносно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працевлаштованого, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинувальний акт стосовно якого у кримінальному провадженні №0006388 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 122 КК України, 18.02.2020 направлено для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси,
- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , та до нього застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.05.2020 року, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення про можливість застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що сторона обвинувачення, попри встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтувала неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя прийняв до уваги обставини ймовірного вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а також характеризуючи дані підозрюваного, відповідно до яких останній одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні малолітню дитину, крім того, відповідно до долученої захисником медичної документації, дружина та дитина підозрюваного хворіють та потребують лікування, що вказує на можливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Враховуючи позитивні характеризуючи дані підозрюваного та встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя прийшов до переконання, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою з підстав того, що застосований запобіжний захід є занадто суворим, посилаючись на наступне:
- слідчий суддя не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного, а саме те, що в нього на утриманні знаходяться хвора дружина та неповнолітня хвора дитина, які потребують лікування, у зв`язку з чим він вимушений часто супроводжувати їх до лікарні, а також забезпечувати продуктами харчування;
- слідчим суддею не враховано те, що підозрюваний ОСОБА_6 з`являвся на всі виклики слідчого, з`явився на отримання повідомлення про підозру, а також до суду для вирішення питання про застосування запобіжного заходу;
- підозра, повідомлена ОСОБА_6 є необґрунтованою, оскільки у органу досудового розслідування немає доказів його причетності до вчинення інкримінованих злочинів;
Посилаючись на викладене, підозрюваний ОСОБА_6 просить змінити ухвалу слідчого судді та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена з порушенням діючого законодавства, без врахування вимог ст.ст. 7, 132, 176-178, 183, 194 КПК України, у зв`язку з чим є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

- слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. За таких обставин, маються достатні підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- слідчий суддя не врахував те, що ОСОБА_6 має можливість спілкуватись з іншими особами, які на теперішній час не допитані у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей та документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, впливати на свідків, які на теперішній час не допитані в ході досудового розслідування;

- слідчим суддею не враховано наявність у підозрюваного сталих зв`язків з співучасниками вчинення злочину, які перебувають на волі, можливість, перебуваючи на волі, впливати на свідків та іншого підозрюваного, знищити речі та документи, які мають знають значення для кримінального провадження, а також іншим способом перешкоджати здійсненню досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_6 не має місця реєстрації та постійного місця мешкання, офіційно не працевлаштований

Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, що здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків у розмірі 1 003 500 гривень.

В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 не з`явився, надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, доводи якої підтримав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного, захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.

Так, згідно з положеннями ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та полягає у тому, що у невстановлений час та невстановленому місці, у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману з метою його подальшої реалізації та використання отриманих грошових коштів на власний розсуд. Об`єктом злочинного посягання ним було обрано квартиру АДРЕСА_2 , що повинна була перейти у власність територіальної громади м. Одеси.

Не маючи встановлених законодавством підстав для набуття права власності на вказану квартиру, ОСОБА_6 вирішив шахрайським шляхом заволодіти зазначеною квартирою, шляхом виготовлення та надання завідомо підроблених документів на квартиру.

Приблизно в жовтні 2017 року, більш точна дата під час досудового слідства не встановлена, ОСОБА_6 за невстановлених обставин залучив до своєї злочинної діяльності ОСОБА_10 , з пропозицією оформлення на його ім`я права власності на квартиру АДРЕСА_2 , на що останній погодився.

Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння нерухомим майном, ОСОБА_6 у невстановленому місці та у не встановлені дату та час виготовив підроблене рішення судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 від 13.06.2003 року по справі № 2-3100/2003 про визнання договору № 679/96 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрованому на Одеській Новій біржі 17.10.1996 року дійсним та про визнання за ОСОБА_10 права власності на кв. АДРЕСА_2 , відповідність якого оригіналу завірив власноруч. Після чого, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 , 12.10.2017 року звернулись до КП «Реєстраційна служба Одеської області», де від імені ОСОБА_10 подали заяву № 24639926 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру та надали завідомо підроблений документ - рішення судді Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_11 від 13.06.2003 року по справі № 2-3100/2003, на підставі чого 17.10.2017 року державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_12 , прийняла рішення № 37599631 щодо заяви № 24639926 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу та вчинила реєстраційну дію, виконавши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 22853031 про реєстрацію за ОСОБА_10 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна № 101.

В подальшому, ОСОБА_6 , та ОСОБА_10 відчужили вказану квартиру ОСОБА_13 за договором купівлі-продажу № 2429 від 04.12.2017 року, в якому зазначено суму угоди в розмірі 160 945 грн., але фактично покупцем сплачено грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, що за курсом Національного банку України на час продажу складало 324 000 гривень. Отримані від продажу квартири грошові кошти, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 використали на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_10 , не маючи встановлених законодавством підстав для набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 , що повинна була перейти у власність територіальної громади м. Одеси, шляхом обману, використовуючи підроблене рішення судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 від 13.06.2003 року по справі № 2-3100/2003 про визнання договору № 679/96 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрованому на Одеській Новій біржі 17.10.1996 року дійсним та про визнання за ОСОБА_10 права власності на квартиру АДРЕСА_2 , 12.10.2017 року заволоділи зазначеною квартирою, ринкова вартість якої станом на 12.10.2017, згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи склала 499 400 грн., чим спричинили збитків територіальній громаді м. Одеси в особливо великому розмірі, на суму, що більше ніж в 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч.1, 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України на даній стадії досудового розслідування, підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколами допиту представника потерпілого Одеської міської ради від 17.02.2020 року (А.П. 73-74);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2019 року (а.п. 75-78);

- копією договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 із додатками, в тому числі рішенням Приморського райсуду м. Одеси від 13.06.2003 року (а.п. 79-96);

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_14 від 05.03.2018 року (а.п. 98-100);

- копією наказу №152-ос/2 від 28.11.2011 року про призначення ОСОБА_14 на посаду секретаря судового засідання Приморського райсуду м. Одеси (а.п. 101);

- копією листа голови Приморського райсуду м. Одеси від 11.12.2017 року (а.п. 103);

- копією наказу №128-ос/2 від 03.03.2017 року про звільнення ОСОБА_14 з посади секретаря судового засідання Приморського райсуду м. Одеси (а.п. 104).

На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та вважає, що надані органом досудового розслідування докази, на даній стадії досудового розслідування підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, про що зазначено в ухвалі, тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Також, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність в зазначеному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, оскільки враховує обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, ймовірно вчиненого за попередньою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_15 має можливість спілкуватись з іншими особами, які на теперішній час не допитані у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей та документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, впливати на свідків, які на теперішній час не допитані в ході досудового розслідування, оскільки доказів незаконного впливу підозрюваного на учасників провадження або наявність в нього можливості знищення або спотворення, стороною обвинувачення не надано.

Проте, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність в зазначеному провадженні ризику незаконного впливу на свідків у провадженні, колегія суддів вважає голослівними та не доведеними жодними доказами.

Натомість, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання на території м. Одеси, одружений та має на утриманні малолітню дитину 2017 р.н.

Також, прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_6 умов обраного йому оскаржуваною ухвалою слідчого судді запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Останній з`явився до апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що застосований відносно нього слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в достатній мірі може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.

Доводи сторони захисту щодо перешкоджання обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу належному виконанню батьківських обов`язків, а також неможливістю його супроводжувати хвору дружину до лікарні, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності, адже підозрюваний перебуває вдома цілодобово, що не порушує його права на виховання та участь у житті дитини.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 р. № 338-р, з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до ст. 14 та ч. 2 ст. 78 Кодексу цивільного захисту України установити для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року.

Окрім того, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» апеляційний суд вважає, що застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить його належну процесуальну поведінку та сприяє захисту його здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
У судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, а під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують застосування до підозрюваного саме такого запобіжного заходу, знайшли своє підтвердження.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про необхідність застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту в нічний час доби, тому апеляційні скарги прокурора та підозрюваного не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 181, 194, 197, 219, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.03.2020 р., якою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.05.2020 року із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4