УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року

м. Київ
справа № 676/2742/18
провадження № 51-1972ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року, постановлену в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000321, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Хандига Республіки Якутія Російської Федерації, проживаючого у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК України) не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Цвіклівці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , проживаючого у АДРЕСА_3 , раніше судимого за вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2016 року за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 цього Кодексузвільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Суть питання
За вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла;
ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, крім житла.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2020 залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженим покарання тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та даним про їх особи через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежившись загальними фразами, не обґрунтував у чому саме полягали такі істотні порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення в цілому, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.
Також прокурор, у своїй касаційній скарзі формально вказавши, що ним було заявлено клопотання у суді апеляційної інстанції про повторне дослідження доказів, не вказав як вирішення судом питання щодо такого клопотання вплинуло на законність і обґрунтованість постановленого рішення суду апеляційної інстанції в цілому, оскільки сама по собі незгода однієї із сторін кримінального провадження з наданою судом оцінкою доказів, безпосередньо не свідчить про допущення цим судом істотних порушень.
При цьому Верховний Суд звертає увагу, що згідно усталеної позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції повинен перевіряти і аналізувати доводи наведені в апеляційній скарзі і давати вичерпну відповідь лише на важливі і доречні аргументи.
Між тим, прокурор не конкретизував у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на положення ст. 413 КПК України та зважаючи на приписи ст. 69 КК України у їх взаємозв`язку, а також враховуючи те, що питання про можливість застосування до засуджених положення ст. 69 цього Кодексу, було вирішено судом першої інстанції.
Разом з тим, ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання
Однак прокурор, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного засудженим покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ними злочину, обставинами його скоєння та даним про їх особи внаслідок м`якості, з урахуванням положень ст. 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3