Справа № 750/808/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/454/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.017.270.010.001.739, за апеляційними скаргами представника потерпілих, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2019 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Киріївка, Сосницького району Чернігівської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , має двох малолітніх дітей, раніше судимої вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_10 засуджено за ст. 356 КК України та призначено покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн..

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарань за даним вироком та вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2018 року, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн..

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 у виді тримання під вартою скасовано, негайно звільнено її з під варт в залі судового засідання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 4278 грн. 42 коп..

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпілі просять скасувати вирок місцевого суду, ухвалити новий яким визнати ОСОБА_10 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті. Цивільні позови потерпілих задовольнити у повному обсязі. З метою забезпечення цивільних позовів потерпілих, залишити арешт, накладений ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.08.2017 року на ? частку квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_10 .. Вважають, що вирок районного суду має бути скасований у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачувалась у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в особливо великих розмірах, із застосуванням насильства до потерпілої ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України. За результатами судового розгляду судом І інстанції перекваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_10 з ч. 5 ст.186 КК України на ст. 356 КК України. Таке рішення суд мотивував тим, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у скоєнні грабежу базується, на думку суду, лише на доводах потерпілої сторони і відсутні беззаперечні доводи належності майна. Не доведена одна із складових злочину - суб`єктивна сторона, а саме умисел на заволодіння чужим майном. На думку суду, обвинувачена ОСОБА_10 своїми діями реалізувала право на майно, вважаючи його своїм, це право оспорюється потерпілими, а тому дії ОСОБА_10 охоплюються складом злочину, передбаченим ст. 356 КК України. Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Обвинувальний вирок повинен відповідати вимогам ст. 374 КПК України та містити формулювання конкретного обвинувачення, визнаного судом доведеним та докази на підтвердження встановлених судом обставин. Вважають, що всупереч зазначеним вимогам закону, суд І інстанції ухвалив вирок, яким перекваліфікував дії ОСОБА_10 з ч. 5 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України, не навівши достатні і необхідні мотиви для прийняття такого рішення. Ухвалюючи вирок про перекваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_10 та визнання її винуватою за ст. 356 КК України суд І інстанції взяв до уваги лише доводи сторони захисту, зокрема пояснення обвинуваченої як доказ її невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, та, фактично, не досліджуючи обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, безпідставно визнав такими, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченої про відсутність умислу на заволодіння майном потерпілих з корисливих мотивів. Судом не дано належної оцінки та не наведено достатніх і належних обґрунтувань про залишення без уваги доказів сторони обвинувачення, зокрема показанням потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , частково ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , письмових доказів і відеозаписів. Покази потерпілих і свідків щодо деяких суттєвих обставин події у вироку перекручено та викладено невірно. Ряд інших доказів, наданих стороною обвинувачення, судом проігноровано, належну оцінку та аналіз їм не надано та взагалі їх не згадано у вироку. Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 вказав, що квартиру придбав за власні кошти у 2012 році. Ремонт та її облаштування також здійснював за власні кошти. З придбанням техніки та меблів йому допомагав ОСОБА_16 .. Свідок ОСОБА_16 і потерпілий ОСОБА_8 підтвердили зазначене у суді. Факт придбання квартири ОСОБА_7 і належність йому цієї квартири на праві власності підтверджується письмовими доказами у справі. Проте, покази свідка ОСОБА_16 у вироку відображено таким чином, що начебто він допомагав придбавати необхідні побутові речі у квартиру не лише потерпілому ОСОБА_7 , а також і ОСОБА_8 і ОСОБА_10 .. Обвинувачена ОСОБА_10 , як і свідки захисту - мати і вітчим обвинуваченої ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , надали недостовірні покази про придбання квартири у 2013 році. Обвинувачена ОСОБА_10 в 2013 році не придбавала ніякої квартири, і ОСОБА_8 теж в 2013 році не придбавав ніякої квартири, а тому відсутній сам предмет спору - квартира від 2013 року. Також слід відмітити, що у обвинуваченої ОСОБА_10 не було спорів щодо майнових прав на зазначену квартиру. Лише після оголошення ОСОБА_10 підозри за ст. 186 КК України остання заявила, що начебто має відношення до придбання цієї квартири. В той же час її доводи про причини оформлення квартири на ОСОБА_7 є цілковито нелогічними і суперечливими. Обґрунтовуючи перекваліфікацію дій ОСОБА_10 з грабежу на самоправство суд вказав (сторінка 10 вироку): «Сторони кримінального провадження не заперечують, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі ..., офіційно шлюб розірвали 17 жовтня 2017 року...». До матеріалів справи долучено копію рішення Славутицького міського суду Київської області від 17.10.2016 року у справі №377/673/ 16-ц, яке набрало законної сили 29.10.2016 року, яким шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_10 розірвано. Згідно рішення суду шлюбні відносини припинено ще раніше. Питання про поділ спільного майна подружжя у цій справі не вирішувалося. У своїх показах у суді потерпілий ОСОБА_8 вказував вірну дату розірвання шлюбу - 17.10.2016 року, на що суд увагу не звернув. Також потерпілий ОСОБА_8 зазначав у суді, що майнового спору у них з обвинуваченою при розлученні не було. У вироку зазначено, що ОСОБА_15 , який був свідком того, як ОСОБА_10 разом з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 виносили речі з квартири потерпілого ОСОБА_7 , начебто показав, що вирішив, що ОСОБА_10 ділить майно, хоча насправді свідок ОСОБА_15 , ані під час досудового розслідування, ні у суді такого не казав. Як зазначив суд І інстанції (останній абзац на 11-ій сторінці) «... враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом точну суму грошових коштів, що знаходились у сейфі станом на 03 березня 2017 року, суд приймає достовірними у цій частині свідчення обвинуваченої ОСОБА_10 ». Однак, з матеріалів провадження вбачається, що заявлена сума грошових коштів, які знаходилися у сейфі на момент протиправного заволодіння, з моменту повідомлення на лінію «102» і до завершення досудового розслідування була сталою. Перше повідомлення про подію злочину надійшло по лінії «102» до чергової частини Чернігівського відділу поліції 03.03.17 року о 17.11 (ЄО №10816) від ОСОБА_8 , який першим прибув на місце події, згідно якого в результаті пограбування квартири за адресою: АДРЕСА_3 , викрадено сейф з грошовими коштами близько 40 тис. дол. США і 150 тис. грн.. У період з 19 год. 30 хв. до 21 год. 00 хв. слідчо-оперативною групою за участю власника помешкання - потерпілого ОСОБА_7 проводився огляд місця події, у ході якого зафіксовано сліди пограбування. Після цього у потерпілого ОСОБА_7 працівниками поліції відібрано заяву про злочин, що містить відомості про такий же розмір викрадених грошових коштів. При цьому зазначає, саме після завершення огляду місця події та у процесі відібрання у потерпілого ОСОБА_7 заяви про злочин, співробітниками карного розшуку було встановлено місцезнаходження ОСОБА_10 .. Цьому є документальне підтвердження - виклик на лінію «102» Чернігівського відділу поліції від ОСОБА_10 , який надійшов 03.03.17 року о 21 год 24 хв. (ЄО №10857) про те, що за адресою: АДРЕСА_4 , співробітники карного розшуку пропонують їй проїхати до відділу поліції для дачі пояснень з приводу крадіжки, а вона відмовляється їхати. Тобто з моменту заволодіння сейфом ОСОБА_10 і до моменту встановлення її місцезнаходження працівниками поліції минуло не більш ніж 5-6 годин, тобто час, що очевидно є недостатнім, щоб зламати сейф. Потерпілий ОСОБА_7 був проінформований про встановлення місцезнаходження ОСОБА_10 .. За словами працівників поліції, та як вважав потерпілий ОСОБА_7 , грабіжницю буде затримано і відповідно буде віднайдено сейф. Тому працівники поліції попередили ОСОБА_7 , щоб він казав правду про розмір викрадених коштів, так як у разі відшукання сейфу йому буде потрібно відкрити сейф у присутності працівників поліції і якщо у сейфі виявиться інша сума, ніж вказана у заяві до поліції, його буде притягнуто до кримінальної відповідальності за неправдиве повідомлення про злочин. Саме у зв`язку з цим у потерпілого ОСОБА_7 був відсутній мотив і відсутній був умисел оговорювати ОСОБА_10 і повідомляти завищену суму викрадених грошових коштів. Проте сейф так і не було віднайдено і шкоду потерпілому ОСОБА_7 не відшкодовано. На підтвердження наявності у власності грошових коштів у відповідному розмірі, які були викрадені разом з сейфом, потерпілим ОСОБА_7 надано довідки про заробітну плату, яка є порівняно високою, отримання спадщини від родичів у Російській Федерації. Також ним надано покази про тривалу трудову діяльність на Чорнобильській АЕС з високим заробітком, заняття, після звільнення з Чорнобильської АЕС, підприємницькою діяльністю. Проте суд І інстанції вказані доводи потерпілої сторони і надані письмові докази проігнорував, оцінку їм не надав та у вироку їх взагалі не згадав. Натомість в основу вироку поклав виключно покази обвинуваченої. Надані у суді покази обвинуваченої ОСОБА_10 є повністю неправдивими та є не чим іншим, як намагання останньою ухилитися від суворої кримінальної відповідальності. Стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували доводи сторони обвинувачення і потерпілої сторони та підтверджували версію ОСОБА_10 .. В той же час, у своїй сукупності матеріали провадження (відеозаписи з камер спостереження у квартирі, де мав місце грабіж, покази учасників події, свідків, письмові докази) містять беззаперечні докази вини ОСОБА_10 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 5 ст. 186 КК України та умислу саме на протиправне відкрите заволодіння майном. У судовому засіданні обвинувачена показала, що у неї не було переліку майна, яке вона мала намір забрати із квартири потерпілого ОСОБА_7 .. Більш того, свідки ОСОБА_19 і ОСОБА_20 показали, що ОСОБА_10 мала намір забрати з квартири лише дитячі речі. ОСОБА_19 і ОСОБА_20 показали також, що не одразу прийшли до квартири, а спочатку вичікували зручний момент, хотіли переконатися, що вдома є тільки потерпіла ОСОБА_14 .. На відеозаписі з камер спостереження видно, що для введення потерпілої ОСОБА_14 в оману з метою потрапляння до квартири, ОСОБА_10 на сходинковій клітині передала ОСОБА_20 спеціально заготовлений з цією метою зошит, а сама разом з ОСОБА_19 знаходилися поза межами огляду з квартири. У квартирі ОСОБА_10 не мала чіткого плану дій, забирала усе, що попадалося під руку. На відео видно, що ОСОБА_10 , понишпоривши у шафі у спальні та виявивши там сейф, не знала як його запакувати та як його забрати, так як він був важкий. Спочатку навіть намагалася покласти сейф у валізу, в яку він явно не міг поміститися. Також на відео видно, що ОСОБА_10 навіть не намагалася ввести код, щоб його відкрити, а вона стверджувала, що вона знає код доступу і пізніше його ввела і самостійно відкрила сейф. Все це є доказом того, що ОСОБА_10 не була обізнана про сейф та відповідно не підготувалася до його переміщення з квартири. З викраденими речами ОСОБА_10 разом з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 похапцем залишали квартиру. На відео видно, як телевізор з великою діагоналлю аби як був поміщений до ліфту і шнур з нього залишився затиснутий у дверях ліфту. На вулиці цей телевізор, зі слів обвинуваченої ОСОБА_10 , взагалі лишили біля смітника, так як він не помістився до таксі. Зі слів обвинуваченої ОСОБА_10 , вона завантажувала викрадені речі у легкові автомобілі безпосередньо під під`їздом, але смітник під під`їздом ОСОБА_8 відсутній. Обвинувачена самостійно не могла переміщувати телевізор із-за його розмірів і ваги, тобто вона сказала неправду, якій суд повірив. Свідки ОСОБА_23 і ОСОБА_20 показали, що ОСОБА_10 на місці події підганяла їх, щоб якомога скоріше залишити квартиру, бо боялася приїзду служби охорони та її колишнього чоловіка. Судом взагалі не надано оцінки фактам заволодіння особистим майном ОСОБА_9 , зокрема, собакою. Вважає, що вищенаведене свідчить саме про наявність умислу у обвинуваченої на протиправне умисне відкрите викрадення чужого майна.

В апеляційній скарзі представник потерпілих просить скасувати вирок місцевого суду, ухвалити новий яким визнати ОСОБА_10 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті. Цивільні позови потерпілих задовольнити у повному обсязі. З метою забезпечення цивільних позовів потерпілих, залишити арешт, накладений ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.08.2017 року на ? частку квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_10 ..

За своїм змістом апеляційна скарга представника потерпілих повторює апеляційну скаргу самих потерпілих.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду, ухвалити новий яким визнати ОСОБА_10 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного їй майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України приєднати покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за вироком Славутицького міського суду Київської області від 23.05.2018, яке виконувати самостійно. Зарахувати строк тримання обвинуваченої під вартою в строк покарання. Допитати в судовому засіданні потерпілих, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 та обвинувачену ОСОБА_10 .. Дослідити договір купівлі-продажу собаки від 02.12.2016 року, витяг про право власності на кв. АДРЕСА_5 , договір купівлі-продажу зазначеної квартири, паспорт на собаку, договір купівлі - продажу земельної ділянки. Речові докази: кавомашину марки «Delonghi», ноутбук марки «Lenovo», роутер марки «ТР Link», телевізор марки «Оех», відео реєстратор «Tecsar», пульт керування «Sumsung», грошові кошти в сумі 407 доларів США повернути потерпілому ОСОБА_7 .. В решті вирок залишити без змін. Вважає, що вирок: підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що безпосередньо вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та визначення міри покарання. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковано як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинене у особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України. Судом першої інстанції за результатом дослідження доказів не встановлено підтверджень такої кваліфікації дій обвинуваченої, а саме, на переконання суду, не доведено наявності в діях ОСОБА_10 суб`єктивної сторони грабежу - корисливого мотиву, матеріального інтересу та умислу на заволодіння чужим майном. Мотивація суду з даного приводу зводиться до припущення про можливу наявність між нею та одним з потерпілих спільних прав на майно подружжя. В оскаржуваному вироку в порушення ст. 94, ч. З ст. 374 КПК України не наведено жодних мотивів, чому суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 в частині часу та способу придбання усієї побутової техніки в квартиру потерпілого, яку було викрадено. Зокрема, свідком повідомлено про те, що протягом 2014-2015 років на прохання ОСОБА_7 (який нещодавно придбав квартиру в новобудові для власного проживання) займався закупівлею побутової техніки для облаштування зазначеної квартири. Вказана техніка придбавалась за грошові кошти ОСОБА_7 , який особисто розраховувався з ОСОБА_16 готівкою. Дані показання свідка ОСОБА_16 підтверджують право власності ОСОБА_7 на побутову техніку, якою обвинувачена протиправно відкрито заволоділа, достеменно усвідомлюючи, що не має на це права, а тому спору про право на спільне майно подружжя в даному випадку не може бути. Судом в оскаржуваному вироку не в повній мірі та некоректно викладено пояснення свідка з приводу походження побутової техніки. Свідок конкретно пояснив, що побутову техніку купував для ОСОБА_7 , в його квартиру та за його грошові кошти. Окрім того, у ході судового розгляду встановлено факт наявності у потерпілої ОСОБА_9 собаки породи йоркшерський тер`єр (показання потерпілих, свідка ОСОБА_17 , договір купівлі-продажу собаки, паспорт на домашню тварину). Допитана в якості свідка рідна маги обвинуваченої - ОСОБА_21 - підтвердила, що обвинувачена на початку 2016 року припинила спільне проживання з ОСОБА_8 та повернулась до м. Славутича, Київської області разом зі своїми речами та собакою породи йоркшерський тер`єр, який належить обвинуваченій. За таких обставин ОСОБА_10 , незаконно перебуваючи у приміщенні квартири та заволодівши собакою породи йоркшерський тер`єр, який належить ОСОБА_9 , діяла з прямим умислом, корисливими метою та мотивом, достеменно знаючи та усвідомлюючи про те, що дана собака їй не належить, так як її собаку вона особисто перевезла до м. Славутича раніше. Будь-яких спірних майнових прав між обвинуваченою та потерпілим ОСОБА_8 на домашню тварину, яка належить взагалі третій особі, очевидно бути не може. Зазначена обставина в порушення ст. 94, ч. З ст. 374 КПК України безпідставно залишена поза увагою суду. Відповідно до показань свідка ОСОБА_19 , її сестра (обвинувачена ОСОБА_10 ) майже одразу після проникнення у квартиру відібрала у потерпілої мобільний телефон, повідомивши, що його поверне, коли підуть з квартири. Потерпілий ОСОБА_8 у ході допиту повідомив, що зазначений мобільний телефон було ним придбано для своєї, на той час, дружини ОСОБА_10 .. Однак, після припинення спільного проживання подружжя та після того, як обвинувачена на пропозицію ОСОБА_8 вивезла з квартири власні речі, вказаний мобільний телефон було залишено обвинуваченою у квартирі на АДРЕСА_6 у зв`язку з тим, що він був у непрацюючому стані. В подальшому, ОСОБА_8 подарував даний телефон ОСОБА_9 , яка ним користувалась до 03.03.2017 року, що підтверджує наявність у обвинуваченої прямого умислу на заволодіння майном потерпілої. Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відсутності у обвинуваченої ОСОБА_10 умислу на заволодіння чужим майном спростовуються показаннями потерпілих, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , договором купівлі-продажу собаки та квартири, які належним чином не взято до уваги судом. Стороною захисту не надано жодного підтвердження для доведення факту придбання ОСОБА_10 кв. АДРЕСА_5 . Натомість, стороною обвинувачення долучено витяг про право власності на нерухоме майно та договір купівлі-продажу зазначеної квартири ОСОБА_7 .. Належним чином встановлений факт права власності потерпілого ОСОБА_7 на дану квартиру судом в порушення ст. 94, ч. З ст. 374 КПК України до уваги не взято, адже правову оцінку діям обвинуваченої щодо незаконного проникнення до чужого житла не надано. Обвинувачена ОСОБА_24 незаконно проникла до приміщення кв. АДРЕСА_5 під приводом перевірки показників газового лічильника, звідки відкрито для потерпілої ОСОБА_9 , яка в цей час перебувала у приміщенні зазначеної квартири та усвідомлювала явно протиправний характер дій обвинуваченої, заволоділа чужим майном. Зважаючи на викладене, факт незаконного проникнення до чужого житла підлягає обов`язковій оцінці та додатковій кваліфікації. При формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено спосіб саме незаконного проникнення обвинуваченою до приміщення квартири потерпілого ОСОБА_7 , однак рішення про притягнення ОСОБА_10 за такі дії до кримінальної відповідальності судом не прийнято. Факт незаконного проникнення обвинуваченої до житла потерпілого судом залишено поза увагою, а висновки суду викладені при формулюванні встановлених та доведених обставин злочину, містять істотні суперечності з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_10 .. Також, в оскаржуваному вироку, всупереч ст. 94, ч. З ст. 374 КПК України, не наведено мотивів, у зв`язку з чим суд за наявності суперечливих доказів стосовно суми викрадених грошових коштів (показання обвинуваченої з однієї сторони та показання потерпілих, договір купівлі-продажу земельної ділянки, відеозаписи з приміщення квартири ОСОБА_7 , на якому зафіксовано наявність значної грошової суми, з іншої сторони) взяв до уваги показання ОСОБА_10 , а до показань потерпілих з приводу наявності в сейфі набагато більшої суми коштів поставився критично. При цьому, потерпілі, на відміну від обвинуваченої, повідомлялися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку повинно бути зазначено рішення суду щодо речових доказів. Судом прийнято рішення про повернення майна, яке відповідно до постанов слідчого від 10.03.2017 року, 21.03.2017 року, 23.03.2017 року та 03.04.2017 року визнано речовими доказами, законним володільцям без персонального уточнення, кому саме необхідно повернути майно після набрання вироком законної сили. Відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику. З огляду на те, що в ході судового розгляду встановлено, що майно та грошові кошти, які визнано речовими доказами, належить потерпілим, воно підлягає поверненню останнім. У зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, дії обвинуваченої ОСОБА_10 безпідставно перекваліфіковано з ч. 5 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України, в результаті чого неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Відповідно, і покарання ОСОБА_10 необхідно призначити в межах санкції ч. 5 ст. 186 КК України. З огляду на невизнання вини ОСОБА_10 , відсутністю обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання останньої, невідшкодування нею майнової шкоди потерпілим, необхідно призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного їй майна.

Як встановив суд І інстанції, ОСОБА_10 , діючи самовільно, незаконним методом, всупереч встановленому порядку реалізації громадянами своїх законних або передбачуваних прав, що призвели до порушення прав та законних інтересів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та завдало значної шкоди потерпілим, вчинила протиправні дії, правомірність яких оспорюються потерпілими, тобто, самоправство, за наступних обставин.

03 березня 2017 року, близько 14 год. 00 хв., маючи намір реалізувати своє законне, на її думку, право на власність, яку вона вважала спільною власністю подружжя, прибула до квартири АДРЕСА_5 разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_19 ..

Того ж дня, близько 14 год. 00 хв., перебуваючи біля вхідних дверей вказаної квартири, ОСОБА_20 , яка не є співучасником злочину та не була обізнана про злочинний умисел ОСОБА_10 на заволодіння чужим майном, представившись працівником газової служби, спонукала потерпілу ОСОБА_14 до відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 , що надало можливість ОСОБА_10 в такий спосіб незаконно проникнути до приміщення вказаної квартири.

ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , 03 березня 2017 року, у проміжок часу, приблизно, з 14 год. по 14 год. 30 хв., у присутності потерпілої ОСОБА_14 , яка усвідомлювала явно злочинний характер дій ОСОБА_10 , за допомогою ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , які не є співучасниками злочину та не усвідомлювали злочинного характеру дій ОСОБА_10 , протиправно заволоділа майном, вважаючи, що має на нього право, та перемістила його за межі вказаної квартири, а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone 5» вартістю 2089 грн. 39 коп. з карткою мобільного оператора «МТС» вартістю 25 грн., жіночу замшеву сумочку бузкового кольору вартістю 400 грн. з грошовими коштами в сумі 2000 грн., жіночу туалетну воду марки «Miss Васі» об`ємом 50 мл вартістю 363 грн., кобеля йоркширського тер`єра вартістю 3500 грн.;

- металевий сейф з кодовим замком «EURO LINE» вартістю 30000 грн. з грошовими коштами в сумі 5000 грн., 2000 доларів США, що згідно курсу, зазначеному у довідці Національного банку України № 61- 0050/18244 від 10.03.2017 становить 54182 грн. 60 коп., 500 євро, що згідно курсу, зазначеному у довідці Національного банку України № 61-0050/18244 від 10.03.2017 становить 14240 грн. 66 коп., електрочайник марки «Philips HD 4670» вартістю 1325 грн. 15 коп., кавомашину марки «Delonghi» модель EC AM 23.120 вартістю 10651 грн. 50 коп., радіоняню марки «ТОРСОМ KS-4240» вартістю 1757 грн. 40 коп., пляшку віскі марки «Red Label» ємкістю 4,5 літри вартістю 3229 грн., роутер марки «TP Link TL WR841N» вартістю 449 грн. 10 коп., роутер марки «TP Link TL WR841N» вартістю 450 грн., ноутбук марки «Lenovo Idea Pad 310-15 ІАР (80TT001SRA) 8300» вартістю 6969 грн. 15 коп., телевізор марки «Samsung UE65F8000» діагональ 65 дюймів серія 8 Smart TV3D Full LED вартістю 62206 грн., телевізор марки «Dex» LT 22E1F s/n LT - 22Е109040149 вартістю 3200 грн.;

- дорожню сумку чорного кольору вартістю 450 грн., дорожню сумку чорного кольору вартістю 790 грн., а всього майна на загальну суму 233277 грн. 95 коп.

Обвинувачена ОСОБА_10 в судовому засіданні місцевого суду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України визнала частково.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченої правильно перекваліфіковані місцевим судом з ч. 5 ст. 186 КК України на ст. 356 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні передбаченого ст. 356 КК України діяння відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

За змістом суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 186 КК України, грабіж передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета матеріальний інтерес. При цьому, предметом злочину, передбаченого ст. 186 КК України, є саме чуже майно.

У ході судового розгляду беззаперечно доведено факт протиправного проникнення обвинуваченої ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_5 , чого не заперечує сама обвинувачена, як і не заперечує факту та обставин заволодіння зазначеним у обвинувальному акті майном та сейфом з грошовими коштами, однак при цьому обвинувачена і потерпілі дотримуються кожен своєї версії щодо права на майно.

Обвинувачена ОСОБА_10 , не заперечуючи кількісного переліку та вартості викраденого майна, стверджує, що майно та грошові кошти, якими вона заволоділа, частково є як її особистою власністю, так і спільною власністю з ОСОБА_26 , та були набуті за період проживання з ним у шлюбі, а відтак вважає, що вона мала на них законне право.

Сторони кримінального провадження не заперечують, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі та з 2014 року до січня 2016 року удвох проживали у квартирі АДРЕСА_5 , обоє працювали, офіційно шлюб розірвали 17 жовтня 2017 року. Зазначені обставини є підставою вважати про можливу наявність між сторонами прав на спільне майно подружжя.

Таким чином, у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведена одна із складових злочину суб`єктивна сторона, а саме, умисел на заволодіння чужим майном, що виключає кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 5 ст. 186 КК України.

Зазначені дії обвинуваченої ОСОБА_10 охоплюються складом злочину, передбаченим ст. 356 КК України, як самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Обвинувачена ОСОБА_10 категорично заперечує наявність у сейфі при його заволодінні суми коштів у розмірі 156000 грн., 45000 доларів США та 4000 євро, а стверджує, що там було лише 2000 доларів США, 5000 грн. та 500 євро.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, а тому, за відсутності інших достовірних та беззаперечних доказів, враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом точну суму грошових коштів, що знаходились у сейфі станом на 03 березня 2017 року, місцевий суд правильно прийняв достовірними у цій частині свідчення обвинуваченої ОСОБА_10 .

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватої, яка раніше судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має двох малолітніх дітей, щодо якої батьківських прав не позбавлена. З врахуванням зазначеного, з огляду на тяжкість скоєного кримінального правопорушення, який за критеріями ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_10 покарання у виді штрафу у межах санкції статті, за якою вона засуджується.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2019 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4