Справа № 308/3021/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 від 17.03.2017 року про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до cлідчого судді із скаргою на на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
У скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що 10.03.2017 року адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 старшому слідчому слідчого відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 було подано заяву про визнання його потерпілим в рамках кримінального провадження №0000095 від 23.05.2016 року. 17.03.2017 року за результатами розгляду заяви старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 було винесено постанову, якою було відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0000095 від 23.05.2016 року. На підставі чого заявник вказану бездіяльність слідчого вважає такою, що суперечить вимогам КПК України. На підставі наведеного просить слідчого суддю: зобов`язати старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 визнати його, ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0000095 від 23.05.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
В судове засідання призначене на 17.01.2020 року о 09 год.20 хв., 28.02.2020 року о 09 год. 10 хв. заявник ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 не зявились. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялися належним чином.
В матеріалах справи наявні докази вручення 08.02.2020 року заявнику ОСОБА_3 судового виклику у судове засідання призначене на 28.02.2020 року о 09-10 год., що підтверджується поштовим повідомленням № 450.

Також в матеріалах справи наявні докази вручення 11.02.2020 року представнику заявника ОСОБА_5 судового виклику у судове засідання призначене на 28.02.2020 року о 09-10 год., що підтверджується поштовим повідомленням № 468.

Слідчий суддя констатує, що особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 про час, дату, місце судового розгляду повідомлялися завчасно та належним чином. В судове засідання призначене на 28.02.2020 року не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили. Заяв про відкладення судового засідання до суду подано не було.

Слідчий або прокурор у судове засідання призначене на 28.02.2020 року о 09 год. 10 хв. з розгляду скарги не зявилися.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обовязкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до Глави ІІІ КПК України особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.
Поважними причинами неприбуття особи на виклик (ст. 138 КПК України) є обмеження свободи пересування внаслідок дії закону або судового рішення;обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження, подорожі тощо; тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; несвоєчасне одержання повістки про виклик; інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик, що підлягає з`ясуванню у судовому засіданні. Неврахування таких обставин призводить до передчасності прийнятого рішення та можливого порушення законних прав та інтересів учасників розгляду.
Особі, що звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки. Відтак, особа, яка подала скаргу та її представник належним чином повідомлялися про розгляд поданої нею скарги, однак не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили суд, клопотання або заяви не надходили.
Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, так як на них поширюється обовязок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обовязки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни на протязі всього провадження у справі.
Особа, яка подала скаргу жодних дій щодо повідомлення суд про причини неявки не здійснила. Знаходження матеріалів справи в першій інстанції порушує розумні строки розгляду справи. Слідчим суддею були вжито всіх заходів щодо належного повідомлення особи, яка подала скаргу та її предствника про необхідність прибути в судові засідання відповідно до вимог процесуального законодавства.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Аналіз викладених вище обставин неявки в судове засідання особи, яка подала скаргу та її представника, яким було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду скарги.
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Згідно пункту 7 Узагальнень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» №9-49/0/4-17 від 12.01.2017 року у контексті вирішення питання про дії суду в разі відсутності скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд, слід зважати на те, що слідчим суддям доцільно у таких випадках залишати скаргу без розгляду. У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою в суд.
Виходячи з вищенаведеного, оскільки, особа яка подала скаргу та її представник належним чином повідомлялися, однак в судове засідання не зявились, доводи викладені у скарзі не підтримали, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду.
У випадку залишення скарги без розгляду скаржник буде мати право повторно звернутися з такою в суд.
Зазначену практику визнав вірною ВССУ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року. Такий підхід відповідає вимогам ч.3 ст.306 КПК України .
А тому, враховуючи викладене та керуючись ст.ст. ст. 303 - 307, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 від 17.03.2017 року про відмову у визнанні потерпілим - залишити без розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1