Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/1705/19
УХВАЛА

Іменем України

26.12.2019 рокум. Долинська

Слідчий суддя Долинського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянув клопотання старшого слідчого СВ Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з начальником Долинського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000827 від 24 грудня 2019 року, кримінально-правова кваліфікація злочину ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року старший слідчий СВ Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 звернувся до суду з цим клопотанням погодженим з начальником Долинського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 , посилаючись на те, що під час досудового розслідування встановлено, що 24 грудня 2019 року працівниками поліції було зупинено автомобіль «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 . Під час перевірки накладної на вантаж було виявлено ознаки підробки документа.

За цим фактом 24 грудня 2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за кримінально-правовою кваліфікацією злочину ч. 1 ст. 358 КК України.

Протоколом огляду місця події від 24 грудня 2019 року оглянуто та вилучено автомобіль «DAF FX 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з напівпричепом спеціалізованим фургоном-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 ; вантаж металобрухт вагою 38 т; товарно-транспортну накладну № 32 від 24 грудня 2019 року.

Вищезазначені речі та документи постановою слідчого від 24 грудня 2019 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскільки вищезазначені речі та документи мають істотне значення для кримінального провадження, а тому є необхідність в їх арешті.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив його задовольнити. Пояснив, що товарно-транспортна накладна № 32 від 24 грудня 2019 року має ознаки підробки. Щодо підробки цього документа здійснюється досудове розслідування.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав, просив його задовольнити.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував щодо клопотання, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що є водієм вилучених транспортних засобів. Для володіння транспортними засобами та іншими речами, документами мав відповідні документи. Дозвіл на огляд транспортного засобу працівникам поліції не давав.

Представники третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 заперечувала у задоволенні клопотання, просила відмовити у клопотанні. Пояснила, що вилучені речі та документи не мають ознак речових доказів, не є об`єктами злочину, що розслідується.

Заслухавши пояснення слідчого, третьої особи, що майна якої вирішується питання про арешт та представника третьої особи, що майна якої вирішується питання про арешт, дослідивши матеріали клопотання про арешт майна, а також матеріали кримінального провадження, що стосуються вирішення цього клопотання, дійшов до такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 24 грудня 2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000827, кримінально-правова кваліфікація злочину ч. 1 ст. 358 КК України.

Саме за цією кримінально-правовою кваліфікацією злочину здійснюється досудове розслідування з його початку та до цього часу.

Протоколом огляду місця події від 24 грудня 2019 року у кримінальному провадженні вилучено автомобіль «DAF FX 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з напівпричепом спеціалізованим фургоном-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 ; вантаж металобрухт вагою 38 т; товарно-транспортну накладну № 32 від 24 грудня 2019 року.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

За змістом п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, оскільки ОСОБА_5 мав необхідні документи на вилучені транспортні засоби, а також документи на вантаж, що перевозився цими транспортними засобами, відповідно можливо вважати, що він має речове право на це майно, а відтак згідно з положеннями ст. 396 ЦК України має право на захист цього права, у тому числі і від номінального власника майна, тобто є тим суб`єктом, який може брати участь у кримінальному провадженні як третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Очевидних доказів незаконності володіння ОСОБА_5 вилученим майном матеріали кримінального провадження не містять, обґрунтованих доводів з цього приводу від учасників кримінального провадження не поступило.

Постановою слідчого від 24 грудня 2019 року вищезазначені речі та документи визнано речовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Диспозиція ч. 1 ст. 358 КК України за якою здійснюється досудове розслідування кримінального провадження передбачає кримінальну відповідальність за такі діяння: підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Отже, предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України є: посвідчення або інший офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, та який надає права або звільняє від обов`язків; печатка, штамп, бланк підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, інші офіційні печатка, штамп або бланк.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Аналізуючи вищезазначене можливо дійти висновку, що при здійсненні досудового розслідування цього кримінального провадження за ч. 1 ст. 358 КК України речовим доказом може бути виключно товарно-транспортна накладна № 32 від 24 грудня 2019 року, оскільки слідчий стверджує про наявність ознак підробки саме цього документа. За цього, цей документ містить усі необхідні ознаки згідно зі ст. 98 КПК України, що дають підстави стверджувати про його належність до речового доказу.

Винесення слідчим під час досудового розслідування рішення про визнання предметів (речей, майна, цінностей тощо) речовими доказами, що не мають ознак визначених ст. 98 КПК України та не спрямовані на доказування визначених обставин під час здійснення кримінального провадження, не роблять цих предметів (речей, майна, цінностей тощо) речовими доказами.

Отже, є необґрунтованими доводи щодо відсутності підстав для накладення арешту, що стосується товарно-транспортної накладної № 32 від 24 грудня 2019 року.

Разом із тим, зважаючи на вищезазначене, клопотання слідчого про арешт майна в іншій частині є необґрунтованим у задоволенні якого має бути відмовлено.

Окремо слід зазначити, що за змістом ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою; причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Таким чином, автомобіль з причепом є транспортними засобами, тобто іншим володінням особи, а тому проникнення до цих транспортних засобів з будь-якою метою, у тому числі для огляду причепа зсередини не може бути, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.

Оскільки ОСОБА_5 не давав згоди на проникнення до транспортних засобів, матеріали клопотання такого дозволу не містять, а також не містять ухвали слідчого судді згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України, відповідно отримані внаслідок таких дій докази є недопустимими.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-173, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково клопотання старшого слідчого СВ Долинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з начальником Долинського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000827 від 24 грудня 2019 року, кримінально-правова кваліфікація злочину ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна.

Накласти арешт на товарно-транспортну накладну № 32 від 24 грудня 2019 року.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошений учасникам кримінального провадження 28 грудня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1