УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020, в рамках кримінального провадження №000015 від 13.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

10.06.2020 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020, в рамках кримінального провадження №000015 від 13.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в обґрунтування якого представник заявника зазначив наступне.

31.01.2020 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «ГАЗ 330232-414» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 . Такий автомобіль поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Семенівка, вул. Кірова, 15.

Однак, вказаний арешт адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , вважає таким у подальшому застосуванні якого відпала потреба, з огляду на наступне. Так, у зв`язку із тим, що автомобіль ОСОБА_4 був тимчасово вилучений, а згодом арештований, а останній залишився без роботи та фактично без засобів до існування, та той факт, що досудове розслідування кримінального провадження №000015 від 13.01.2020 триває вже пів року, представник ОСОБА_4 звернувся із клопотанням до слідчого у вказаному кримінальному провадженні, в якому просив повідомити чи проведені з використанням автомобіля марки «ГАЗ 330232-414», д.н.з. НОМЕР_1 всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження, та чи є потреба у його подальшому арешті. На що заявник отримав лист-відповідь від заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 05.06.2020 за № 24/64-15кп, у якому зазначалося, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №000015 від 13.01.2020 з використанням автомобіля марки «ГАЗ 330232-414», д.н.з. НОМЕР_1 , проведено всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження, та на даний час потреба у арешті та зберіганні вказаного автомобіля на спеціальному майданчику, відсутня.

Враховуючи наведене, заявник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 31.01.2020, у кримінальному провадженні №000015 від 13.01.2020 за ч.2 ст.286 КК України, на автомобіль марки «ГАЗ 330232-414», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 .

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду клопотання повідомлявся завчасно та належним чином. Через канцелярію суду від адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, в якій він також зазначив про те, що вимоги заявлені в клопотанні підтримує та просить задовольнити клопотання в повному обсязі з підстав у ньому наведених.

Уповноважений прокурор у кримінальному провадженні №000015, за клопотанням якого було накладено арешт, у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений завчасно та належним чином. Додаткових пояснень, заяв та клопотання до суду не направляв.

Враховуючи передбачені ч.2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя, виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності прокурора з урахуванням наявних у слідчого судді матеріалів.

Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна та долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження №000015 від 13.01.2020 за ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «ГАЗ 330232-414» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , з його поміщенням на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Баришівський район, с. Семенівка, вул. Кірова, 15.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на зазначений автомобіль було накладено з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Як вбачається зі змісту клопотання та долучених до нього документів, з автомобілем марки «ГАЗ 330232-414» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , на даний час проведено всі необхідні експертні дослідження. Крім того, уповноважений слідчий у кримінальному провадженні вказує, що на даний час потреба у арешті та зберіганні вказаного транспортного засобу, відсутня, що підтверджується листом заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_5 .

При цьому, слідчий суддя приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як прокурор не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Отже, оскільки жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду не надано, слідчий суддя вважає, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

Крім того, слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Таким чином, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту автомобіля марки «ГАЗ 330232-414» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_4 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, а тому вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020, в рамках кримінального провадження №000015 від 13.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020, в рамках кримінального провадження №000015 від 13.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2020, в рамках кримінального провадження №000015 від 13.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме на:

- автомобіль марки «ГАЗ 330232-414» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1