10.06.2020
Справа № 642/6421/19
Провадження №1-кп/642/245/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
учасників провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2,3 ст.185 КК України, та відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , строк якого закінчується, та продовжити строки застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_6 ..
Захисник та обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність прокурором наявності ризиків. Просили змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт. Проти заявленого клопотання щодо ОСОБА_6 не заперечували.
Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти заявленого клопотання.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Згідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З вивчення особи обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні декількох правопорушень-злочинів, та процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Таким чином, за викладених та детально проаналізованих обставин в їх сукупності, даний запобіжний захід, на думку суду, є найбільш прийнятним, враховуючи обставини, які були встановлені у судовому засіданні та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з покладенням на нього обов`язків, відповідно до ст. 181, 194 КПК України.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, приймаючи до уваги, що судовий розгляд даного обвинувального акту триває, та у суду немає підстав вважати відсутніми ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку, що обраний відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід слід продовжити ще на 60 діб.
Керуючись ст. ст. 177,181,183, 194, 331 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 08 серпня 2020 року.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 60 діб, тобто до 08 серпня 2020 року.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:
1) заборонити покидати житло за місцем його фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 в період часу з 21 годин 00 хвилин до 07 годин 00 хвилин;2) прибувати за кожною вимогою до суду; 3) не відлучатися із міста Харкова без дозволу суду;
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Суддя: ОСОБА_1