ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/973/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/7793/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова матеріали провадження №11кп/818/973/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2019 року,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.09.2004 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.2 ст.307 КК України на 4 роки позбавлення вол. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік;

- 16.03.2007 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. Звільнений 05.03.2009 року на підставі Закону України «Про амністію»;

- 18.11.2009 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України, на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.02.2011 року за відбуттям строку покарання;

- 15.06.2011 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України, на 2 роки позбавлення волі. Звільнений 22.03.2013 року за відбуттям строку покарання;

- 18.10.2013 року Лисицінським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки обмеження волі;

- 05.07.2016 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

- 23.01.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 3 роки позбавлення волі

початок строку: 19.09.2017 року, кінець строку: 14.06.2020 року.

про умовно-дострокове звільнення.

Суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Зазначив, що він відбуває покарання з 20.09.2017 року, під час відбування покарання в Старобілському слідчому ізоляторі стягнень та заохочень не мав, вимог режиму не порушував. З 03.04.2018 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100», де стягнень не мав та заохочувався два рази за сумлінну поведінку, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення. Просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково.

Будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_7 подав письмову заяву, в якій клопотав про розгляд провадження за його відсутності.

Тому, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд було проведено за відсутності засудженого.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку та ставлення до праці.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 раніше 7 разів судимий, а також неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, останній раз за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.07.2016 року, однак у цей період вчинив нові злочини.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 у період відбування покарання у Державній установі «Старобільській слідчий ізолятор» з 20.09.2017 року по 02.04.2018 року, характеризувався посередньо, стягувань та заохочень не мав та до праці не залучався.

З 03.04.2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія №100»

Згідно характеристики від 24.10.2019 року засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи два рази, працевлаштований на виробництві установи з переробки вторсировини цеху №1, до виконання робіт ставиться позитивно, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, участь в організації та проведені виховних заходів в установі не приймає, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт».

Крім того, рішеннями комісій державної установи «Темнівська виправна колонія №100»:

- від 24.10.2019 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст.ст.100, 101 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення;

- від 27.03.2019 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, яка особі, яка не стала на шлях виправлення.

Також відповідно до висновку, якій міститься у характеристиці ОСОБА_7 від 23.10.2019 року, ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому застосування до нього вимог ст.81 КК України є передачсним.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: