Номер провадження 1/754/5/20
Справа №754/5564/20
ПОСТАНОВА
Іменем України

16 червня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора: ОСОБА_3 ,
підсудного: ОСОБА_4 , ,
попередньо розглянувши кримінальну справу по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Баришівка Київської області, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Баришівка Київської області, із середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Баришівка Київської області, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт. Баришівка Київської області, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , -
обвинувачених, кожного, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

13.05.2020 року до Деснянського районного суду м. Києва з Верховного суду надійшла кримінальна справа відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачених, кожного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 року, задля відновлення порушених прав заявника, що встановлено рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (заява № 28412/10) від 21 листопада 2019 року, скасовано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2009 року та постанову Верховного Суду України від 21 квітня 2010 року щодо ОСОБА_4 та направлено кримінальну справу № 1-305/2009 на новий судовий розгляд.
За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 26 КПК України (1960 року), суд вважає за доцільне матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, виділити в окреме провадження.
Прокурор просить призначити справу відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, до розгляду, вважаючи, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 237 КПК України (в редакції 1960 року).

Підсудний ОСОБА_4 проти призначення справи до розгляду заперечував та надав суду заяву про передачу справи до іншого суду, посилаючись на те, що після рішення Європейського суду з прав людини справа «Мельник проти України» від 21.11.2019 року, 29.04.2020 року Верховний Суд виніс постанову про перегляд вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2009 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2009 року та постанови Верховного Суду України від 21.04.2010 року відносно нього з підстав встановлення міжнародною установою порушення державною Україною при вирішенні справи судом. Справу відносно нього доручено переглядати Деснянському районному суду м. Києва, який виніс незаконний вирок, в результаті чого майже 9 років він відбував покарання на підставі недотримання та порушення вищевказаним судом верховенства права. Крім того, ОСОБА_4 вказує на те, що суддя, яка винесла незаконне рішення, на даний час займає посаду заступника голови Деснянського районного суду м. Києва, тому, на його думку, має вплив на розгляд справи по суті та будь-якого суддю.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника та представника потерпілої, вивчивши матеріали кримінальної справи судом встановлено таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України (1960 року) у справі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених такі питання:

1)чи підсудна справа суду, на розгляд якого вона надійшла;

2)чи немає підстав для закриття справи або її зупинення;

3)чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог

цього Кодексу;

4)чи немає підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу;

5)чи не було допущено під час порушення справи, провадження

дізнання або досудового слідства таких порушень вимог цього

Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до

судового розгляду.

Згідно ст. 244 КПК України (1960 року) за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає одне з таких рішень: про призначення справи до судового розгляду; про зупинення провадження в справі; про повернення справи прокуророві; про направлення справи за підсудністю; про закриття справи; про повернення справи на додаткове розслідування.

У відповідності до ст. 249-1 КПК України (1960 року) суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

Пунктом 2-1 ч. 1 ст. 228 КПК України прокурор, одержавши від слідчого справу з обвинувальним висновком, зобов`язаний перевірити, зокрема, чи були додержані під час провадження дізнання і досудового слідства вимоги цього Кодексу про забезпечення права підозрюваного і обвинуваченого на захист.

Як встановлено судом, рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у справі «Мельник проти України» (заява № 28412/10) від 21 листопада 2019 року, яке набуло статусу остаточного у день чого винесення відповідно до пункту 2 статті 28 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), констатовано порушення щодо ОСОБА_4 положень Конвенції, зокрема, статті 3 Конвенції у її матеріальному аспекті у зв`язку з жорстоким поводженням працівників міліції із заявником; статті 3 Конвенції у її процесуальному аспекті у зв`язку з непроведенням ефективного розслідування твердження заявника про жорстоке поводження працівників міліції на національному рівні; статей 3 та 13 Конвенції у зв`язку з неналежними побутовими умовами тримання заявника під вартою у Коростенській виправній колонії № 71, Райківській виправній колонії № 73 та Білоцерківській виправній колонії № 35 та відсутністю ефективного національного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим; частини 1 статті 6 Конвенції у зв`язку використанням отриманих під тиском зізнавальних показань заявника (пункти 88, 98, 128, 132, 140 Рішення ЄСПЛ).
У цій справі ЄСПЛ звертає увагу на те, що, як встановлено національними органами державної влади, затримання заявника було офіційно задокументовано із затримкою в один день, і що саме у той день він написав «явку з повинною». На думку Суду, сам факт того, що заявник зізнався у вчиненні злочину під час незадокументованого затримання за відсутності таких процесуальних гарантій, як доступ до захисника, та відмовився від зізнавальних показань невдовзі після цього, створює враження, що його зізнавальні показання могли бути надані недобровільно (див. для порівняння рішення у справі «Бєлоусов проти України» (Belousov v. Ukraine), заява № 4494/07, пункт 63, від 07 листопада 2013 року). Цей факт, підтверджений доказами щодо тілесних ушкоджень, породжує обґрунтовану презумпцію застосування працівниками міліції фізичного жорсткого поводження, щоб зламати психологічний опір заявника з метою отримання зізнавальних показань (пункт 86 Рішення ЄСПЛ).
Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (ст. 1 Конвенції). Вказана гарантія реалізується шляхом урахування норм Конвенції та практики ЄСПЛ в національному праві. Зокрема, відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 року, задля відновлення порушених прав заявника, що встановлено рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (заява № 28412/10) від 21 листопада 2019 року, скасовано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2009 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2009 року та постанову Верховного Суду України від 21 квітня 2010 року щодо ОСОБА_4 та направлено кримінальну справу № 1-305/2009 на новий судовий розгляд.
Враховуючи вищенаведене, під час попереднього судового засідання судом було встановлено, що прокурором було суттєво порушено вимоги п. 2-1 ч. 1 ст. 228 КПК України, а саме одержавши від слідчого справу з обвинувальним висновком прокурором не було перевірено чи були додержані під час провадження дізнання і досудового слідства вимоги цього Кодексу про забезпечення права підозрюваного і обвинуваченого на захист.

За таких обставин суд вважає за необхідне повернути прокурору кримінальну справу відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, для усунення виявлених недоліків.
Окрім того, суд приходить до висновку, що обвинувальний висновок щодо ОСОБА_4 містить суттєві суперечності, оскільки складений відносно ОСОБА_4 та ще трьох осіб - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які вже засуджені вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.07.2009 року, що вказує на позбавлення ОСОБА_4 права на захист, тобто бути поінформованим про характер і причини обвинувачення, знати про дійсний зміст такого обвинувачення, чим позбавляє його можливості підготуватись до належного захисту від нього.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення заяви підсудного ОСОБА_4 про передачу справи до іншого суду, оскільки здійснення судом даної процесуальної дії положеннями КПК України (в редакції 1960 року) не передбачено.

Керуючись ст.ст. 26, 237, 249-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів,передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, виділити в окреме провадження.
Заяву ОСОБА_4 про передачу справи до іншого суду, - залишити без задоволення.

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів,передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 3.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи діб з моменту її проголошення через Деснянський районний суд м. Києва.

Суддя: ОСОБА_1