ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/532/20 Справа № 191/3499/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого до затримання: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено його умовно-достроково від покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк - 9 місяців 4 дні.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, працевлаштований, має 3 заохочення, стягнень не має, має заборгованість по виконавчим листам, яка частково ним погашена. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Прокурор не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Посилається на те, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення.
Відповідно до щоденника індивідуальної роботи із засудженим від 09.09.2018 року той стає на шлях виправлення; від 09.03.2019 року став на шлях виправлення; від 09.09.2019 року довів своє виправлення.
Згідно протоколу засідання комісії установи від 16.09.2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 прийнято рішення про відмову щодо застосування ст. 81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення.
Вважає, що суд першої інстанції не врахував дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини, за час відбування покарання в ДУ Синельниківська виправна колонія (№94) характеризується добре, мав 3 заохочення.
Зазначає, що відносно ОСОБА_7 відкрито 2 виконавчих провадження про стягнення коштів на користь держави та аліментів, заборгованість по яким на момент розгляду клопотання на погашена та складає 3445 грн. 33 коп. та 70077 грн. 21 коп., відповідно.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_7 вимог ст. 81 КК України.
Засуджений заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Згідно вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином не врахував загальну характеристику особи за весь період відбуття покарання, яка є нестабільною.
Так, ОСОБА_7 засуджено вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2017 року за ч. 1 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Початок строку відбування покарання 15.08.2017 року.
Кінець строку 15.09.2020 року.
У місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 перебуває з 17.08.2017 року. Перебуваючи в КУВП № 3 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 06.09.2017 року відбуває покарання в Синельниківській ВК № 94, на теперішній час працевлаштований на виробничій зоні, має 3 заохочення.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, на критику реагує завжди правильно.
Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи з самообслуговування.
До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативною.
Питання щодо можливості застосування зміни умов тримання відповідно до ст. 101 КВК України розглядалось комісією установи 17.09.2018 року та засудженому було відмовлено, як особі, що не стає на шлях виправлення.
28.02.2019 року засудженому відмовлено у заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.
16.09.2019 року комісією установи ОСОБА_7 відмовлено у застосування до нього вимог ст. 81 КК України, як особі, що не довела своє виправлення.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі і до покарання з іспитовим строком, його ставлення до вчиненого ним злочину, колегія суддів вважає, що хоча і існують в поведінці ОСОБА_7 позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт працевлаштування та наявність трьох заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення останнього до праці.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання є помилковими та не відповідають обставинам провадження, даним про особу і поведінки засудженого.
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню, з постановленням нової на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4