137/732/20

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2020 смт. Літин
Згодом ОСОБА_3 дізнався про постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Вважає, що слідчий ОСОБА_4 , порушив вимоги ст. 9 п.2 КПК України згідно яких був зобов`язаний всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, а також дати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених рішень.
У судовому засіданні ОСОБА_3 , скаргу підтримав та просив її задовольнити повідомивши слідчому судді обставини, котрі передували зверненню до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Слідчий ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, проігнорувавши виклик слідчого судді. Матеріали кримінального провадження для огляду в судовому засіданні не надав. Будь-яких клопотань на адресу суду не надав, про причини неявки слідчого суддю не повідомив (а.с. 15).
Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а відтак неявка слідчого ОСОБА_4 не перешкоджає розгляду даної скарги, яка відповідно до вимог ч.2 ст. 306 КПК України має бути розглянута на пізніше 72 годин.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга обґрунтована та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Законодавець в ч. 1 ст. 2 КПК України передбачив, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
У відповідності до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог ч.2ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Слідчий суддя вважає, що слідчим ОСОБА_4 під час винесення постанови про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не було належним чином та в повному обсязі проведено дій, направлених на перевірку всіх обставин справи, не надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам та передчасно зроблено висновок про закриття кримінального провадження, зокрема слідчий суддя позбавлений можливості перевірити твердження скражника, оскільки слідчий не з`явився до судового засідання, не спростував докази скарги та не повідомив слідчого суддю про проведенні ним заходи, що слугували висновку про необхідність закриття кримінального провадження.
Таким чином, висновки слідчого в цій постанові, до яких він дійшов, а саме: про необхідність закриття даного кримінального провадження не мотивовані, аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів ним не наведено і не обґрунтовано, обставини, на які вказує скаржник не встановлено, не надано їм правову оцінку, не спростовано доводи скаржника щодо фактичних обставин, у зв`язку з цим оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч.5 ст. 110 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).
Відповідно до ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження слідчим не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, а відтак постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 214, 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
Скаргу задовольнити .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:ОСОБА_1