УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000455 від 18 вересня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України та кримінального провадження №0000475 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,-

встановив:

В провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000455 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України та №0000475 по обвинуваченню його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

До початку підготовчого судового засідання прокурор подала до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор в обґрунтування поданого клопотання зазначила, що 17 грудня 2018 року слідчим суддею ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12 лютого 2018 року. У послідуючому, строки тримання під вартою продовжувалися судом. Востаннє 21 січня 2020 року строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено до 21 березня 2020 року.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, експерта в рамках даного кримінального провадження, запобігання спробам вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим за вчинення іншого корисливого злочину в період відбування ним іспитового строку вчинив ряд інших злочинів, крім того оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 6 років та у вчиненні злочину середнього ступеня тяжкості, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 3 років, обвинувачений не має постійного місця роботи чи навчання, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, раніше судимий та будучи обізнаним про суворість можливого покарання буде переховуватися від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих, прокурор просить продовжити йому строк тримання під вартою, вважаючи, що будь-який інший запобіжний захід є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього, оскільки ризики, які раніше враховувались при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Крім того, зазначив, що не має наміру впливати на потерпілих та свідків та в подальшому зобов`язався не ігнорувати судові виклики та не переховуватись від слідства та суду.

Захисник також заперечувала щодо продовження стосовно її підзахисного міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказала, що останній тиску на потерпілих чи свідків не вчиняє, крім того зазначила, що ОСОБА_4 при розгляді відносно нього іншого кримінального провадження, не перебуваючи під вартою, жодного разу не ігнорував судові виклики, добросовісно самостійно з`являвся за викликом слідчого та суду, так і при розгляді даного кримінального провадження зобов`язується з`являтися до суду за першою вимогою. Крім того захисник зауважила про те, що існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, буде вчиняти інші злочини жодним доказом не підтверджується. Відтак просила обрати її підзахисному запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Перевіривши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 12 лютого 2019 року, в подальшому строки тримання під вартою продовжувались вчасно. Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 21 січня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено термін тримання під вартою до 21 березня 2020 року.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 березня 2020 року задоволено подання в.о. голови Городищенського районного суду Черкаської області про вирішення питання щодо передачі даного кримінального провадження на розгляд до іншого суду, а об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 передано до Смілянського міськрайонного суду для розгляду за визначеною підсудністю.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду від 12 березня 2020 року вказане об`єднане кримінальне провадження прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 березня 2020 року.

Таким чином, обвинувачений більше року перебуває під вартою починаючи з 17 грудня 2018 року. Разом з тим з матеріалів вказаного об`єднаного кримінального провадження вбачається, що вказані кримінальні провадження перебували на стадії судового розгляду з 02 листопада 2018 року та 09 січня 2019 року.

Ухвалою Городищенського районного суду від 16 жовтня 2019 року кримінальне провадження №0000455 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України та №0000475 по обвинуваченню його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України об`єднані в одне провадження для їх спільного розгляду.

Під час перебування вказаного об`єднаного кримінального провадження на стадії судового розгляду, судові засідання щоразу відкладались з підстав неявки потерпілих та свідків, та фактично здійснювався лише розгляд клопотань про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження вказані прокурором ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений буде переховуватися від органу досудового розслідування, чи буде незаконно впливати на свідків.

Посилання прокурора на можливість існування ризику у вигляді вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим та вчинення ним кримінального правопорушення в період іспитового строку є безпідставним, оскільки це є лише припущенням, жодним чином не обґрунтованим та порушує презумпцію невинуватості особи. Так, відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд також звертає увагу, що тяжкість покарання жодним чином не доводить існування ризиків, на що неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Підвищена суспільна небезпека для невизначеного кола осіб не є доказом існування вказаних ризиків, оскільки взагалі не стосується предмета доказування в даному випадку.

Окрім того, при вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт суд враховує надмірне перебування під вартою обвинуваченого внаслідок невживання прокурорами, які здійснюють наглядове провадження та приймають участь при розгляді даного кримінального провадження в частині невжиття будь-яких дій по забезпеченню явки потерпілих та свідків до суду для їх допиту, що призводить до затягування розгляду справи, неможливості її розгляду впродовж розумних строків та порушенні прав обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на тривалість обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою та співмірність можливого призначеного йому покарання, з врахуванням міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, що полягає в наявності місця його постійного проживання по АДРЕСА_1 , яке розташоване не досить віддалено від м. Сміла, що не ускладнить його своєчасне прибуття в судові засідання, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не достатньо обґрунтованим та безпідставним, а тому з метою забезпечення не тільки високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів суспільства а й прав обвинуваченого, вважає за доцільне змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, який забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також є достатньою мірою необхідним для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, буде достатнім, і забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та належну його процесуальну поведінку, а також можливість його працевлаштування.

Окрім того, в разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, прокурор матиме змогу звернутися до суду з клопотанням про зміну останньому запобіжного заходу на більш тяжкий.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 183, 194, 372, 376 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практикою Європейського суду з прав людини, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час діє впродовж 2 - х місяців, тобто до 18 травня 2020 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) не відлучатися з місця свого постійного проживання по АДРЕСА_1 в період часу з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин без дозволу прокурора або суду за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги;

2) не змінювати вказане місце проживання без повідомлення прокурора або суду;

3) прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

4) утриматися від спілкування із потерпілими та свідками.

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Городищенському ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду Апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Повний текст ухвали виготовлено 23 березня 2020 року.

Головуючий: ОСОБА_1