Код суду 233 Справа № 233/1008/20
Вирок
Іменем України
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця за контрактом, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого механіка водія 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону, має військове звання старший солдат, учасника бойових дій, не одруженого, не судимого, без місця реєстрації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту ведення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №1126-VII, в Україні з 18 березня 2014 року розпочався особливий період, який діє по даний час.
11 липня 2017 року ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби за контрактом терміном на три роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 липня 2019 року №378 старшого солдата ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого механіка водія 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, старший солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 жовтня 2019 року №452 старшого солдата ОСОБА_4 направлено до Національного військово медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь».
09 жовтня 2019 року старший солдат ОСОБА_4 з`явився до Національного військово медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та після проведення обстеження, вирішив не продовжувати своє лікування та попрямував за місцем свого проживання у с. Нечаївка Черкаського району Черкаської області.
Відповідно до ст. 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові), військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти. Тобто, після того, як старший солдат ОСОБА_4 вибув з лікувального закладу 09 жовтня 2019 року, останній повинен був повернутись до розташування танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 строком до 10 жовтня 2019 року.
В свою чергу, станом на 10 жовтня 2019 року старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , який на той час виконував завдання за призначенням поблизу АДРЕСА_2 .
В період часу з 10 жовтня 2019 року до 08 січня 2020 року старший солдат ОСОБА_4 , перебував за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. 08 січня 2020 року старший солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що він проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . З 2018 року він має певне захворювання, у зв`язку з чим 09 жовтня 2019 року він був направлений у госпіталь у м. Києві. 10 жовтня 2019 року він вирішив не залишатися у госпіталі і поїхати додому лікуватися самостійно. Він поїхав додому, де два місяці лікувався самостійно, при цьому до лікаря не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував. 08 січня 2020 року після завершення приймання пігулок, він, отримавши повістку, приїхав до ДБР. Про те, що він покинув госпіталь і поїхав додому нікому не повідомляв, телефону не мав. Йому було відомо про наслідки не з`явлення до військової частини. Шкодує про вчинене, просить суворо його не карати.
Встановивши, правильність розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 суті обставин скоєння кримінального правопорушення, відсутність сумнівів в добровільності і істинності його позиції, а також роз`яснивши йому, що в цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України - як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який є не судимим, за місцем служби характеризується посередньо, за місцем мешкання задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Костянтинівським МРВ філії ДУ«Центр пробації» в Донецькій області, рівень ризику вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, а саме те, що обвинувачений є не судимим, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого, та враховуючи не настання тяжких наслідків в результаті вчинення ним кримінального правопорушення і відсутність завдання суттєвої шкоди державі; суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, буде призначення покарання останньому у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст.407 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з застосуванням ст.75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Оскільки на переконання суду, можливість соціальної реабілітації не втрачена і виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання.
Крім того, враховуючи обставини кримінального правопорушення, відношення ОСОБА_4 до вчиненого, характеризуючи дані останнього, суд вважає за недоцільне позбавляти обвинуваченого військового звання.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений. Судових витрат не має.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 50, 65- 67 КК України, ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, повідомляти командира військової частини про зміну місця служби. В разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1