Справа № 542/1282/19
Кримінальне провадження № 1-кп/542/277/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нові Санжари, вул. Незалежності, 32, Полтавської області, кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс. Вербоватівка Павлоградського району Дніпропетровської області та жителя АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 5,37 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :00:002:1036, яка розташована поряд з с. Великий Кобелячок Новосанжарського району та знаходиться поблизу Марківського водосховища, яке має площу 275,1648 га.
ОСОБА_4 , усвідомлюючи відсутність будь-яких законнихпідстав, в період часу з березня 2019 року до 22.08.2019 року, умисно зметою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України, ст. 88, 89 Водного кодексу України, згідно з якими уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною 50 метрів для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв земельну ділянку прибережної захисної смуги на відстані 50 м і ближче до урізу води, площею 1,05 га, яка розташована між належною ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 5,37 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :00:002:1036 та Марківським водосховищем поблизу с. Великий Кобелячок Новосанжарського району, у захисній зоні Марківського водосховища. При цьому самовільно розпочав розорювання земель і висіяв овочі, з метою збільшення самовільно зайнятої земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку не надавалась йому у володіння і користування та не передавалась у власність, або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки. Таким чином, самовільним зайняття земельної ділянки земель в охоронних зонах (прибережній захисній смузі водоохоронної зони) ОСОБА_4 заподіяв збитки в розмірі 1490 грн. 37 коп.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав. В своїх діях кається. Докази його вини, здобуті досудовим слідством, визнає повністю і не оспорює.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у вчиненні діяння визнав повністю і суду дав показання, що вчинив злочин саме при викладених обставинах, суд, при визначенні порядку дослідження доказів, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, обмежився допитом обвинуваченого, роз`яснивши при цьому положення ч.3 ст.349 КПК України, згідно яких сторони у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки земель в охоронних зонах.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує наступне.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст..65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В силу статті 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків та потерпілих від вчиненого злочину, відшкодування збитків.

Згідно статті 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно досудової доповіді, підготовленої начальником Новосанжарського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення даної особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Відповідно до ст. 69 КК України вбачається, що, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Призначаючи обвинуваченому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, який характеризується позитивно, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 197-1 КК України, і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
До такого висновку суд також приходить, зважаючи на: відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, суд визнає такими обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
У відповідності до тлумачення рішення Конституційного суду України №15-рп/2004 від 02.11.2005 року, щодо поняття справедливості призначення кримінальних покарань, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є безумовною підставою недискримінаційного підходу та неупередженості суду, що означає не тільки передбачений законом склад злочину та рамки покарання, а і те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд вважає за необхідне вирішуючи питання призначення покарання застосувати практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію з прав людини, як джерело права. У відповідності до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року, таким є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), справа «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року), де Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А тому для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України» (рішення від 30.10.2014 року), слідує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати серед інших чинників, характер та суворість застосування стягнень.

Таким чином до обвинуваченого ОСОБА_4 може бути застосовано ст. 69 КК України, яка регламентує призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, тобто санкцією ч.2 ст. 197-1 КК України.

Враховуючи вище зазначене та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахування особи винного такими є: повне визнання вини, щиросердне каяття та сприяння у розслідуванні кримінального провадження, а відтак суд вважає за можливе призначити покарання у вигляді штрафу. На переконання суду таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.
Судові витрати та речові докази по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. в дохід держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1