Номер провадження: 11-кп/813/664/20
Номер справи місцевого суду: 520/8188/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець Херсонської області, з середньою освітою, одружений, офіційно не працевлаштований, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 в орендованому житлі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, а в останнє:
- 30.05.2018 року Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки,
визнаний винним за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні №0001990 від 02.06.2018року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік три місяця. На підставі ч.1 ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднано не відбуте ОСОБА_7 покарання, призначене вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2018 року, а саме, один місяць позбавлення волі і остаточно призначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк один рік чотири місяці позбавлення волі.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , будучи судимим за умисний, корисний злочин, висновків не зробив, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку вчинив новий умисний, корисний злочин проти власності за наступних обставин.

Так, повторно, 02 червня 2018 року, близько 11:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Remix», розташованому на 1-му поверсі ТРЦ «Сіті Центр» за адресою: м. Одеса, пр-т. Небесної сотні, 2, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить ФОП « ОСОБА_9 », а саме: чоловічу футболку чорного кольору, артикул DW986, вартістю 649,00 грн., отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вказану суму.

Повторно, 02 червня 2018 року, близько 12:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Декта Спорт», розташованому на 1-му поверсі ТРЦ «Сіті Центр» за адресою: м. Одеса, пр-т. Небесної сотні, 2, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно яке належить ТОВ «АГРО СПОРТ», а саме: чоловічі шорти чорного кольору, артикул 886066-010, вартістю 1832,50 грн., отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини засудженого у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікацій його дій, посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок призначення занадто мякого покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до вказаного покарання частково приєднати не відбуте ОСОБА_7 покарання, призначене вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2018, а саме 1 місяць позбавлення волі і остаточно призначити за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги та просив оскаржуваний вирок залишити без змін; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Частини 1 та 2 ст. 404 КПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення в цілому відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Як вбачається зі змісту мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, внаслідок чого, суд, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.
Окрім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, сторонами провадження не оскаржується.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та висновок органу пробації щодо обвинуваченого.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття повне визнання вини та того факту, що потерпілі не мають претензій до обвинуваченого.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочину.
Окрім того, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував, висновок органу пробації відносно ОСОБА_7 , з якого вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 оцінюється як високий, а ризик для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як дуже високий.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого будуть досягнуті призначенням йому покарання в межах санкції ч. 2 ст.185 КК України.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги високу суспільну небезпеку вчиненого злочину, оскільки викрадене майно повернуто власникам, матеріальна шкода відсутня, потерпілі претензій до обвинуваченого не мають.

Позиція апеляційного суду обґрунтовується також урахуванням п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», який передбачає, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому, застосування вище зазначеної норми матеріального закону не є обов`язковим для суду, а є його дискреційним повноваженням (судового розсуду). Тобто можливість вибору одного з юридично дозволених варіантів правозастосовного рішення, що є умовою ефективного правозастосування норм права суб`єктами застосування для прийняття правильного, законного та обґрунтованого рішення.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

Висновок суду першої інстанції, щодо призначення обвинуваченому покарання, у колегії суддів сумнівів не викликає, оскільки при призначенні покарання враховані та оцінені обставини, на які покликається прокурор у апеляційній скарзі. При тому, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу прокурор.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання ОСОБА_7 такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки покарання призначене із урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого, а також наслідків злочину та суд першої інстанції належним чином мотивував у вироку призначення покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, відповідно до правил, визначених положеннями ст. 65 КК України, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку - немає.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного м. Одеси від 07.08.2018 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4