1Справа № 335/6811/19 1-кс/335/4549/2019
УХВАЛА
Скарга обґрунтована тим, що відповідно до ухвал від 19.06.2019 року по справі № 335/6811/19 (провадження № 1-кс/335/4269/2019 та № 1-кс/335/4270/2019) слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про проведення обшуку було надано дозвіл на проведення обшуку в житлі за адресою: АДРЕСА_3 ) та за адресою: АДРЕСА_4 ). На виконання вказаних ухвал слідчого судді слідчим заст.нач. 2 ВРКП СУ ФР ГУДФС у Запорізькій обл. ОСОБА_4 за участю оперативних працівників, понятих, інших осіб, власника майна ОСОБА_5 в період з 09-30 год. до 18-20 год. 26.06.2019 року було проведено обшук за вказаними адресами в «Стоматологічній Клініці Чертова» у приміщеннях, які належать ОСОБА_5 на праві власності.
За результатами проведення обшуку було вилучене (за протоколом обшуку від 26.06.2019 року) вказане вище майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5 , використовувалося ним у господарській діяльності ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_9 (формування графіку прийому пацієнтів, ведення відомостей щодо даних медичного обстеження пацієнтів, тощо).
Станом на 02 липня 2019 року та на час розгляду скарги це майно ОСОБА_5 та іншим особам як власникам не повернуто, що відповідно до вимог ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 167-169, 303, 170-174 КПК України стало причиною звернення зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасового вилученого під час обшуку майна.
Скаржник вважає, що дане майно не містить у собі інформації щодо незаконної фінансово-господарської діяльності наступних суб`єктів господарської діяльності ТОВ «Стоматологічна клініка Чертова С.О.», ПП «Стоматологічна клініка «Марта» за період 2013-2016 роки (як це вказано в ухвалі про проведення обшуку) тобто жодним чином не використовувалось в незаконній діяльності, воно є тимчасово вилученим, оскільки арешт не нього не накладено, просить зобов`язати заст.нач. 2 ВРКП СУ ФР ГУДФС у Запорізькій обл. ОСОБА_4 (іншу уповноважену особу) повернути вказане майно законному власнику ОСОБА_5 .
В судовому засіданні захисник (скаржник) адвокат ОСОБА_3 доводи, викладені в скарзі, підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги, пояснив, що вилучене майно є тимчасово вилученим та повинно бути повернуто ОСОБА_5 та іншим особам, оскільки обмежує його можливості користуватися своїм майном для ведення господарської діяльності у стоматологічній практиці.
Слідчий заступник начальника другого відділу РКП СУ ФР ГУДФС у Запорізькій обл. ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що спірне майно не є тимчасово вилученим майно, оскільки обшук проводився на підставі ухвали суду. Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_12 до суду не з`явився, будь-яких заяв про неможливість розгляду чи розгляд скарги без його участі, письмових заперечень суду не надав.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріалами скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, володільцем тимчасово вилученого майна.
Частина 1 ст. 167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст. 169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною пятою ст. 171 КПК України, частиною шостою ст. 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Статтею 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Також статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод закріплено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону. Отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Крім того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок зберігання доказів регулюється положеннями ст. 100 КПК України.
З аналізу змісту ст. 100 КПК України вбачається, що закон по-різному регулює вилучення та зберігання таких видів доказів як речі і документи. Зокрема, частиною першою ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. З аналізу зазначеної норми вбачається, що під час обшуку могло бути вилучене будь-яке майно, що має значення для кримінального провадження. При цьому майно на вилучення якого прямо не надавався дозвіл ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук набуває статусу тимчасово вилученого майна.
Нормою ч.1 ст.167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. За ч.2 ст. 168 КПК України встановлено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. В той же час, частина 3 цієї статті в імперативному порядку вказує, що слідчий, прокурор інша уповноважена службова особа під час обшуку і тимчасового вилучення майна повинна скласти протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Відповідно до ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна. Відповідно до вимог ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше це майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено.
Нормою ч.1 ст.16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідні дані мають міститись також у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Оскільки у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слідчим суддею було відмовлено, скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність слідчого - заступника начальника другого відділу РКП СУ ФР ГУДФС у Запорізькій обл. ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна є обґрунтованою.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина (пункт 44 рішення). Тимчасово вилучене майно протягом короткого проміжку часу повинно бути або арештоване судом (слідчим суддею) або повернуто володільцю (ст. 171 КПК України). Якщо зазначені вимоги закону не виконані і таке майно не повернуто, його володілець згідно з п.1 ч.1 ст. 303 КПК України має право оскаржити в судовому порядку бездіяльність слідчого чи прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає (…) у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права та законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми діючого законодавства України та з урахуванням того, що в судовому засіданні встановлено, що вищевказане майно було вилучено в ході обшуку та не має відношення до речей, визначених в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, тому має статус тимчасово вилученого майна, слідчий суддя вважає, що дані речі підлягають поверненню власнику цього майна.
За таких обставин скарга підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 8-9, 303-307 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1