Справа № 487/4221/19
Провадження № 1-кп/487/605/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 302 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 302 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що судовий розгляд триває, обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому злочину, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інші кримінальні правопорушенні чи продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану із звідництвом, оскільки раніше судимий за злочин цієї ж категорії, тому є підстави вважати, що він схильний вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані із звідництвом, крім того, тривалий час не працює, немає офіційного доходу, не має родини та дітей на утримані, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, тому вищевказане свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам та застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки свідки допитані, досліджені письмові докази, які не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінує мого йому злочину, ризики на теперішній час відпали, тому вважала достатнім запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав думку свого захисника, вважав достатнім запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки потребує медичної допомоги.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено.

Судовий розгляд по справі триває, але у обвинуваченого 01.12.2019 року закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, слід врахувати, що реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі "Прокопенко проти України" , Рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

При цьому, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.

А загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Крім того, посилання прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, у справі " Мамедова проти Росії" 0764/05 від 01.06.2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватись від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому, суд вважає, що прокурором не доведено існування ризиків щодо впливу на свідків, які на теперішній час допитані та іншим чином перешкоджати даному кримінальному провадженню.

Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній час запобігти ризикам п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити. Також, суд враховує, що обвинувачений перебуває під вартою з 22.02.2019 року.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у виді цілодобового домашнього арешт за місцем його реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обираючи обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд, вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 202 ч. 5 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною 3 ст. 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 194, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, із забороною цілодобово залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки до 27.01.2020 року:

1.Прибувати до Заводського районного суду м. Миколаєва за першою вимогою;

2.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

3.не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду або прокурора.

4.повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Запобіжний захід - домашній арешт встановлюється до 27.01.2020 року.

Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на працівників Вітовського відділення поліції Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та Вітовське відділення поліції Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, для відома та виконання.

Після отримання даної ухвали суду уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1