Справа № 488/4795/18
Провадження № 1-кп/488/181/19
В И Р О К
іменем України

10.09.2019 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Армянське АР Крим, громадянин України, не має освіти, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, пенсіонер, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимий:

- 13 квітня 1970 року Первомайським районним судом АРК за ст.140 ч.1, ст.81 ч.2, ст.42 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 11 травня 1970 року за ухвалою Київського міського суду м.Сімферополя умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 16 днів;

- 02 вересня 1970 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ст.81 ч.2, ст.43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 21 вересня 1970 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ст.81 ч.2, ст.43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 18 січня 1974 року за відбуттям строку покарання;

- 27 вересня 1976 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст.140 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 17 липня 1980 року за відбуттям строку покарання;

- 24 квітня 1981 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ст.154 ч.1, ст.142 ч.2, ст.208, ст.42 КК України до 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна та визнаний особливо небезпечним рецидивістом, звільнений 06 листопада 1991 року за відбуттям строку покарання;

- 20 квітня 1992 року Каховським районним судом Херсонської області за ст.142 ч.3, ст.141 ч.4, ст.140 ч.4, ст.42 КК України до 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна, за постановою Бердичівського міського суду Житомирської області від 26 жовтня 2001 року вважається засудженим до 10 років позбавлення волі, звільнений 12 січня 2002 року за відбуттям строку покарання;

- 08 квітня 2003 року Переяслав-Хмельницьким районним судом Київської області за ст.185 ч.3, ст.187 ч.3, ст.395, ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 12 листопада 2010 року за відбуттям строку покарання;

утримувався під вартою по даному провадженню з 17 квітня до 04 вересня 2018 року,

вдруге утримується під вартою з 09 лютого 2019 року;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2018 року за № 0000396,

в с т а н о в и в :

14 квітня 2018 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , який засуджений вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 30 жовтня 2018 року, на автомобілі ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , рухалися по автодорозі із с.Шевченкове в бік с.Калинівка Вітовського району Миколаївської області.

Проїжджаючи біля смт Воскресенське Вітовського району Миколаївської області, на автобусній зупинці в напрямку м.Миколаєва ОСОБА_6 побачив наглядно знайому йому ОСОБА_5 , 1941 року народження, яку він кількома днями раніше підвозив до м.Миколаєва, і, керуючись раптово виниклим корисливим умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, діючи повторно, запропонував ОСОБА_7 викрасти цінні речі, що знаходилися у ОСОБА_5 .

На цю пропозицію ОСОБА_7 погодився, вступивши у такий спосіб у попередню змову з ОСОБА_6 .

З цією метою ОСОБА_6 змінив напрямок руху автомобіля у бік м.Миколаєва, зупинився біля ОСОБА_5 та запропонував підвезти її до м.Миколаєва, на що та погодилася та сіла на заднє сидіння автомобіля, де вже знаходився ОСОБА_7 .

Під час руху ОСОБА_6 на Баштанському кільці перед с.М-Погорілове звернув у бік с.Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, змінивши напрямок руху в сторону від м.Миколаєва.

Побачивши це, ОСОБА_5 стала хвилюватися і попросила зупинити автомобіль.

В цей момент ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 і за його вказівкою, почав утримувати ОСОБА_5 за шию та, з метою подолати опір останньої, наніс їй не менше двох ударів кулаком в область голови та тулубу, притиснувши її руками і не даючи змоги вирватись.

Проїхавши заправку «WOG», ОСОБА_6 звернув в поле неподалік с.Котляреве Вітовського району Миколаївської області, зупинив автомобіль та, погрожуючи ОСОБА_5 іграшковим пістолетом, почав зривати з неї золоті сережки.

В цей час ОСОБА_7 тримав ОСОБА_5 , аби вона не змогла вирватись.

ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що не зможе протистояти насильству, віддала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 золоті сережки вартістю 7 000 грн. за умови, що їй не будуть завдавати ударів.

Після того ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_6 оглянув сумку ОСОБА_5 , з якої відкрито викрав належні останній мобільний телефон «Samsung SGH-X480» червоного кольору вартістю 150 грн. та грошові кошти в сумі 100 грн.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця події зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 7 250 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 в інкримінованому правопорушенні свою вину не визнав та показав, що всі описані дії вчиняв тільки Шевердін. Коли вони їхали купити картоплі, то ОСОБА_8 побачив жінку, яку він раніше підвозив до м.Миколаєва, і запропонував її підвезти вдруге. Саме він дійсно був за кермом. Він почув, як на задньому сидінні потерпіла почала бити у вікна. Проте він автомобіль не зупинив, оскільки на дорозі був інтенсивний потік автомобілів. Вони зупинилися вже десь у лісосмузі. Там ОСОБА_9 забрав у потерпілої сережки, телефон та гроші. Він сам потерпілу не бив. В нього деякий час не заводився автомобіль, тоді він попросив потерпілу і ОСОБА_9 його підштовхнути. Він намагався втекти від ОСОБА_9 , але той-таки заскочив у салон автомобіля. Після цього вони із ОСОБА_9 поїхали додому. Чому він звернув у бік від м.Миколаєва, коли вони везли потерпілу, чому не зупинив дії ОСОБА_9 та не повідомив про те, що відбулося, у поліцію, ОСОБА_8 пояснити не зміг.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 14 квітня 2018 року мала намір їхати до м.Миколаєва і з цією метою близько 09 год. 00 хв. перебувала на автобусній зупинці в смт Воскресенське Вітовського району. До неї підійшов ОСОБА_8 , який три дні тому вже підвозив її до міста і, дізнавшись, що вона знову їде до м.Миколаєва, запропонував її підвезти. Вона погодилася на цю пропозицію і сіла на заднє сидіння автомобіля «Жигулі», де вже перебував ОСОБА_9 . Їхали мовчки. В якійсь момент ОСОБА_8 змінив напрямок руху автомобіля, повернувши в бік від м.Миколаєва. Вона почала хвилюватись та попросила зупинити автомобіль. Тоді ОСОБА_8 наказав ОСОБА_9 тримати її, на що останній схопив її за шию, нагнув, і, аби вона мовчала, наніс їй декілька ударів по тулубу. Через кілька хвилин неподалік автозаправочної станції ОСОБА_8 з?їхав з траси у лісосмугу. Як вона пам?ятає, ОСОБА_8 чи зупинив автомобіль, чи поїхав дуже-дуже повільно; ставши на коліна на водійському сидінні, повернувся до неї, схопив іграшковий пістолет, який був у салоні, і, приставивши його до лоба потерпілої, почав їй погрожувати і вимагати гроші; забрав у неї сумку, наказав ОСОБА_9 витрусити її та забрав мобільний телефон. Шевердін в цей час її утримував. ОСОБА_8 також наніс їй по обличчю чотири удари. Потім ОСОБА_8 кинув пістолет і почав знімати з неї сережки. Після того, як все скінчилося, вони поїхали в напрямку с.Шевченкове, де її висадили з машини. При цьому потерпіла наполягала, що ініціатором і самим активним учасником описаних подій був саме ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 лише виконував його вказівки. Питання щодо покарання ОСОБА_8 потерпіла залишила на розсуд суду.

Також судом на підставі п.3 ч.3 ст.97 КПК України визнаний неможливим допит засудженого ОСОБА_7 , і відтворений аудіозапис його показань, які він давав тому ж складу суду як обвинувачений під час судового розгляду 24 жовтня 2018 року. В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що діяв за вказівкою ОСОБА_6 , і саме останній запропонував йому пограбувати потерпілу.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 квітня 2018 року слідує, що того ж дня о 09 год. 30 хв. невідомі особи із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито заволоділи належним ОСОБА_5 майном.

З протоколу огляду місця події від тієї ж дати та фототаблиці до нього вбачається, що була оглянута земельна ділянка в полі неподалік с.Котляреве Вітовського району Миколаївської області.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи від 01 червня 2018 року № 103, у потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у виді крововиливу правої голені та крововиливів і подряпин правого плеча, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися в результаті дії тупих твердих предметів, по механізму удару, можливо в строк та при обставинах, вказаних потерпілою. Спричинення тілесних ушкоджень від дії власної руки малоймовірно. Враховуючи характер ушкоджень, ОСОБА_5 було спричинено не менше двох травматичних впливів.

Із двох заяв ОСОБА_7 без дат та протоколу огляду предмету від 17 квітня 2018 року з фототаблицею слідує, що останній добровільно видав працівникам поліції викрадені у ОСОБА_5 дві золоті сережки, мобільний телефон марки «Samsung SGH-X480» червоного кольору та пластмасовий іграшковий пістолет.

Згідно з розпискою ОСОБА_5 без дати остання отримала від слідчого на зберігання золоті сережки з рожевим камінцем та мобільний телефон «Samsung SGH-X480» червоного кольору.

З протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17 квітня 2018 року вбачається, що серед представлених пістолетів потерпіла ОСОБА_5 впізнала той, яким їй погрожували 14 квітня 2018 року.

У відповідності до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17 квітня 2018 року потерпіла ОСОБА_5 впізнала ОСОБА_6 як особу, яка 14 квітня 2018 року погрожувала їй та відкрито заволоділа її майном.

Згідно з протоколом огляду місця події від 04 травня 2018 року та фототаблиці до нього був оглянутий автомобіль ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право розпорядження яким належить ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , і на який ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 травня 2018 року накладений арешт.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та кваліфікує його дії як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров?я потерпілої, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 як спосіб його захисту, втім не може взяти їх до уваги, оскільки вони суттєво суперечать як показанням потерпілої, так і іншого обвинуваченого ОСОБА_7 , а показання останніх є стабільними і послідовними та узгоджуються між собою.

ОСОБА_6 так і не зміг назвати конкретних мотивів, які б могли свідчити, що потерпіла обмовляє саме його та намагається применшити роль ОСОБА_7 у вчиненні злочину. Заяви ОСОБА_6 про те, що такі показання проти нього потерпіла надала під вмовлянням прокурора, який брав участь у судовому розгляді, суд не вважає вартими уваги.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд зважає на те, що ОСОБА_6 вчинив умисне корисливе тяжке кримінальне правопорушення із застосуванням до потерпілої насильства.

ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності із застосуванням насильства.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд у відповідності до ст.67 КК України визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Разом з тим суд бере до уваги, що ОСОБА_6 і сам є особою похилого віку, пенсіонер, має певні соціальні зв?язки, оскільки перебуває у фактичних шлюбних відносинах, за місцем утримання у слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, стан його здоров?я вкрай незадовільний.

З урахуванням сукупності викладених обставин суд переконаний, що досягти мети виправлення обвинуваченого та запобігти вчиненню ним нового кримінального правопорушення можливо виключно в умовах ізоляції його від суспільства, і тому йому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної норми закону про кримінальну відповідальність.

У відповідності до п.4 ч.9 ст.100 та п.1 ч.6 ст.100 КПК України суд вирішує долю тих речових доказів, яка не була вирішена вироком від 30 жовтня 2018 року, а саме іграшкового пістолета та автомобіля.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п?ять років.

Початок відбування ОСОБА_6 покарання обраховувати з 09 лютого 2019 року.

Згідно зі ст.72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 час його перебування під вартою у Державній установі «Миколаївській слідчий ізолятор» з 17 квітня до 04 вересня 2018 року.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Миколаївській слідчий ізолятор».

Речові докази по справі:

- пластмасовий пістолет, який зберігається в камері схову речових доказів Вітовського відділення поліції Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області, знищити;

- автомобіль марки ВАЗ-2103, блакитного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на штрафному майданчику Вітовського відділення поліції Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області, передати в розпорядження ОСОБА_12 , скасувавши арешт, накладений на вказаний автомобіль ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 травня 2018 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення їй копії вироку. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1