Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2019/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 279/2019/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі. Вважає ухвалу суду незаконною, прийнятою без повного та всебічного дослідження обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки інформації, яка міститься в його особовій справі, зокрема тому, що за весь час відбування покарання він характеризується задовільно, не має жодного стягнення та має 8 (вісім) заохочень, а тому суд дійшов помилкового висновку про те, що він не став на шлях виправлення. Вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що він має родину (трьох неповнолітніх дітей, дружину та матір інваліда 2-ї групи), які потребують його допомоги.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме обмеження волі
Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Житомирської області від 17.02.2015 року за ч.2 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 7 років.

В Державній установі «Коростенська виправна колонія (№71)» ОСОБА_7 відбуває покарання з 27.09.2015 року.
27.03.2019 року згідно протоколу №6 спільного засідання комісії Коростенської ВК та спостережної комісії при Коростенському міськвиконкомі одноголосно прийнято рішення про відмову в направленні до суду матеріалів щодо ОСОБА_7 для заміни покарання, оскільки засуджений до праці відноситься задовільно, але потребує контролю, на заходи виховного характеру реагує не завжди належним чином, у суспільному житті приймає участь під контролем, тобто засуджений не довів, що став на шлях виправлення.
Враховуючи, що за період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, стягнень не має, має заохочення, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, до суспільно-корисної праці відноситься задовільно та законні вимоги представників адміністрації колонії виконує лише під контролем, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що вже став на шлях виправлення, а тому відмовив у задоволенні його заяви.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Житомирської області від 17.02.2015 року за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 16.09.2015 року, кінець строку покарання 16.09.2022 року.
Відповідно довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_7 має 7 заохочень, стягнень не має (а.п. 36).
Згідно характеристики за час відбування покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. По відношенню до представників адміністрації ввічливий, але їх законні вимоги виконує під контролем. Хитрий, до суспільно-корисної праці відноситься задовільно (а.п. 35).
27.03.2019 року комісія Коростенської ВК та спостережна комісія при Коростенському міськвиконкомі розглянула матеріали особової справи ОСОБА_7 та одноголосно прийняла рішення про відмову в направленні матеріалів до суду для заміни покарання на більш м`яке, оскільки засуджений до праці відноситься задовільно, але потребує контролю, на заходи виховного характеру реагує не завжди належним чином, у суспільному житті приймає участь під контролем, тобто не довів, що став на шлях виправлення (а.п. 34).
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, згідно заяви представника Коростенської ВК (№71) ОСОБА_8 , наданої суду першої інстанції, вбачається, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, а тому не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (а.п. 41).

Згідно положень ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, поряд із передбаченими у ч.4 ст. 82 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, тому підстав для застосування до нього положень ст.82 КК України на даний час не має.

Також, апеляційним судом враховано, що до кінця строку покарання засудженого ОСОБА_7 більш 3 років.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що він має родину (трьох неповнолітніх дітей, дружину та матір інваліда 2-ї групи), яка потребує його допомоги, не спростовують висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані обставини частково брались до уваги при ухваленні вироку, однак при вирішенні питання про заміну покарання вони не можуть бути визначальними.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

На підставі викладеного, ухвала суду щодо ОСОБА_7 є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: