Справа № 484/668/19
Провадження: № 1-кп/484/213/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001096, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лукашівка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, який дітей не має, має середню освіту, працює в ПСП «Корпорація України», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

06.05.2017року приблизно о 16:30год. ОСОБА_3 , маючий умисел на відкрите викрадення чужого майна, прийшов до автовокзалу за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи по вул. Вінграновського обвинувачений побачив, як з приміщення автовокзалу з гаманцем в руках вийшла ОСОБА_9 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_10 та направилась у бік громадського туалету, де передала гаманець в руки сину. В цей момент у ОСОБА_3 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме гаманця, який залишився в руках у ОСОБА_10 . Виконуючи задумане, умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно- небезпечних наслідків ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_10 та висмикнув з його рук гаманець, який належить ОСОБА_9 вартістю 90 гривень, в якому були грошові кошти в сумі 1760 гривень. Після цього з місця події зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 21.07.2017року приблизно о 20:20 год. ОСОБА_3 маючий умисел на відкрите викрадення чужого майна прийшов до автовокзалу за адресою: вул. Вінграновського в м. Первомайську Миколаївської області. Перебуваючи по вул. Вінграновського, 8 ОСОБА_3 побачив, як із зовнішнього боку приміщення автовокзалу ОСОБА_7 з банкомату «ПриватБанк» знімає грошові кошти та кладе їх до своєї сумки. В цей час у ОСОБА_11 виник умисел на повторне відкрите викрадення чужого мана, а саме сумки, в яку ОСОБА_7 поклала грошові кошти. Виконуючи задумане, умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків ОСОБА_3 простежив напрямок руху ОСОБА_7 та, обравши зручний для вчинення злочину момент, підбіг до ОСОБА_7 , яка перебувала на вул. Вінграновського та заходила на міст через річку Південний Буг, та висмикнув у неї з рук жіночу сумку вартістю 280 гривень, в якій був мобільний телефон марки «Samsung GT-S3600і» вартістю 495 гривень та грошові кошти в сумі 520 гривень, тим самим спричинивши майнову шкоду на загальну суму 1295 гривень. Після цього з місця події зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 своєї вини не визнав та від дачі пояснень відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Захисник під час дебатів вказала, що неправильно кваліфіковані дії обвинуваченого, оскільки епізод заволодіння майном ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, оскільки злочин вчинений у присутності малолітнього, який не усвідомлював дії обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_9 не є потерпілою за вказаним епізодом, оскільки відносно неї жодного злочину не вчинено. За таких обставин епізод заволодіння майном ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 186 КК України. При цьому захисник вказала, що обвинувачений жодного злочину, у вчинення яких він обвинувачується, не вчиняв, докази, які б доводити його винуватість, стороною обвинувачення не надані, та просила виправдати його.

Однак, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості, суд вважає, що його вина в інкримінованих діяннях, повністю підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Так, по епізоду відкритого викрадення майна ОСОБА_9 потерпіла пояснила, що у травні 2017р. вона разом із сином ОСОБА_10 перебувала на центральному автовокзалі м. Первомайська Миколаївської області. Вона зайшла до приміщення туалету, а її син залишився чекати біля входу. Перед цим вона дала синові свій гаманець, в якому були грошові кошти в сумі 1760грн.. Через декілька хвилин вона вийшла та виявила, що її син зник. Вона пішла до автовокзалу шукати його. Через деякий час повернувся син та розповів, що якийсь хлопець вихопив з його рук гаманець та почав тікати, він намагався його наздогнати, але не зміг.

Вказані пояснення співпадають зі поясненнями малолітнього свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що біля автовокзалу, коли мати пішла до туалету, вона дала йому гаманець, який він тримав у руках. Раптово з-за спини до нього підійшов хлопець та вихопив з його рук гаманець. Він намагався його наздогнати, але не зміг. Він роздивився цього хлопця, це обвинувачений, який був одягнутий у шорти, кросівки, майку.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.11.2017р. та таблиці зображень в присутності матері малолітній ОСОБА_10 серед фотокарток осіб, які йому були пред`явлені, вказав на фото із зображення ОСОБА_3 , як на фото, на якому зображена особа, яка 06.05.2017р. по вул.. Вінграновського відкрито заволоділа майном, та пояснив, що впізнав його за рисами обличчя, зачісці, волоссям, очима.

Крім того, відповідно до повідомлення про протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.05.2019р. була прийнята заява від ОСОБА_9 про те, що 06.05.2017р. приблизно о 16:30год. на території ринку біля автовокзалу невідома особа відкрито заволоділа гаманцем, в якому знаходились гроші в сумі 1760грн.

З протоколу огляду місця події від 06.05.2017р. та таблиці зображень до нього, вбачається, що була оглянута територія біля туалету поблизу ринку по вул..Радянській (вул.. Вінграновського) в м.Первомайську, де зі слів потерпілої невідома особа відкрито заволоділа її гаманцем з грошима в сумі 1760грн.

Під час огляду відеозапису, що був добровільно виданий директором ПП «Шик», встановлено, що камера зовнішнього спостереження встановлена на магазині «24 години» ПП «Шик» в м.Первомайську по вул.. Вінграновського, 2Б, зоною охоплення якої є частина вул.. Вінграновського від вказаного магазину у бік мостів. О 16:16год. особа чоловічої статі, одягнена у шорти та майку, перебігає дорогу. За ним, намагаючись наздогнати, біжить ОСОБА_10 .

Бувший у використанні гаманець марки «Avon» оцінений у 90грн.

Таким чином, пояснення потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 співпадають, є логічними та послідовними, узгоджені між собою та із вказаними вище письмовими доказами у справі.

Обвинувачений вказав, що на вказаному вище відеозаписі не він, але такі твердження спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_10 , який вказав на обвинуваченого як на особу, яка з його рук вихопила гаманець потерпілої та яку він намагався наздогнати.

Частиною 1 статті 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як пояснили потерпіла та свідок ОСОБА_10 гаманець, який передала останньому ОСОБА_9 , та гроші в ньому належали саме ОСОБА_9 , та в результаті дій обвинуваченого саме ОСОБА_9 завдана майнова шкода, отже органами досудового слідства правильно визначений статус ОСОБА_9 як потерпілої.

Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вказав, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Дійсно обвинувачений вихопив гаманець, що належав потерпілій, з рук її малолітнього сина, однак на момент вчинення злочину ОСОБА_10 було 11 років, при цьому після вчинення злочину він намагався наздогнати обвинуваченого та повернути гаманець. Отже вік та поведінка ОСОБА_10 свідчить про те, що він усвідомлював факт викрадення майна його матері та дав йому належну оцінку.

Викладене спростовують твердження захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого за вказаним епізодом за ч.1 ст. 186 КК України.

За епізодом відкритого викрадення майна ОСОБА_7 вина обвинуваченого також підтверджується доказами, які були досліджені судом.

Так потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що у листопаді 2017р. після роботи у банкоматі біля автовокзалу зняла грошові кошти з картки, які поклала до сумочки, та направилась до центра міста Первомайська. Разом з нею була дитина. Сумочку вона тримала під пахвою. Коли вона підходила до мостів через річку Південний Буг раптово з кущів вистрибнув обвинувачений, який запитав, де автовокзал. Обвинувачений був одягнутий у шорти, кросівки, за плечима у нього був рюкзак. Вона розвернулась показати йому напрямок, в цей час він висмикнув у неї сумку та втік. На вулиці було світло, обвинувачений знаходився на відстані від неї приблизно 40см, тому вона добре роздивилась його обличчя та впевнена, що це був саме обвинувачений. У сумочці знаходились її мобільний телефон, 520грн., дві картки. Пізніше їй зателефонували незнайомі люди, які повідомили про те, що знайшли її сумку. Таким чином сумка, картки та телефон їй були повернуті. Працівникам поліції вона описала хлопця, який забрав у неї сумку.

Пояснення потерпілої підтверджуються іншими доказами у справі.

Так, вказане узгоджується із протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_7 повідомила, що 21.07.2017р. приблизно о 20:30год. при виході на міст через річку Південний Буг невідома особа відкрито заволоділи її сумкою, в якій знаходились мобільний телефон марки «Samsung GT-S3600і» та гроші в сумі 520грн. При цьому потерпіла пояснила, що вона може впізнати зазначену особу.

Згідно протоколу огляду місця події від 21.07.2017р. та таблиці зображень до нього оглянута територія на початку моста через річку Південний Буг.

24.07.2019р. потерпіла ОСОБА_7 добровільно видала працівникам поліції жіночу сумку мобільний телефон «Samsung GT-S3600і», пояснюючи, що саме цими речами невідома особа відкрито заволоділа на мості через річку Південний Буг.

Відповідно до висновку експерта вартість мобільного телефону марки «Samsung GT-S3600і» складає 495грн. та жіночої сумки 280грн.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.11.2017р. ОСОБА_7 серед фотокарток осіб, які їй були пред`явлені, вказала на фото із зображення ОСОБА_3 , пояснюючи, що на фото зображена особа, яка 21.07.2017р. по вул.. Вінграновського відкрито заволоділа її майном, та пояснила, що впізнала її за рисами обличчя, зачісці, волоссям, очима.

Під час огляду відеозапису, що був добровільно виданий ОСОБА_12 , встановлено, що камера зовнішнього спостереження встановлена на домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , зоною охоплення якої є частина вул.. Вінграновського. Починаючи з 20:26год. видно, як потерпіла разом дитиною переходить через проїжджу частину та продовжує рук у бік мостів через річку. За ними прямує молодий чоловік.

Вказані докази повністю узгоджуються в поясненнями потерпілої.

Обвинувачений на зазначеному вище відеозаписі у чоловікові, який прямує за потерпілою, впізнав себе, наполягаючи на тому, що злочин відносно потерпілої він не вчиняв.

На підставі наданих доказів, суд вважає доведеним факт відкритого викрадення ОСОБА_3 майна потерпілої ОСОБА_7 .

Також прокурором надані протокол слідчого експерименту від 27.12.2017р. за участю потерпілої ОСОБА_7 , згідно якого остання розповіла про обставини відкритого заволодіння 21.07.2017р. її сумочкою на мосту через річку Південний Буг в м.Первомайську та протокол слідчого експерименту від 28.12.2017р. за участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого останній розповів про обставини відкритого заволодіння 06.05.2017р. біля приміщення туалету по вул. Вінграновського в м.Первомайську гаманцем його матері. До вказаний протоколів додані диски із відеозаписами. На огляді зазначених дисків учасники справи не наполягали. Потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 були присутні під час судового розгляду та дали суду усні пояснення щодо обставин вчинення обвинуваченим злочинів, що йому інкримінують. Отже, їх пояснення суд безпосередньо сприймав під часу судового засідання. Враховуючи викладене судом не досліджувались відеозаписи зазначених слідчих експериментів, що не суперечить загальним засадам кримінального провадження щодо безпосередності дослідження показань.

Під час судового засідання захисник вказала, що протоколи пред`явлення особи для впізнання від 10.11.2017р. є недопустими доказами, оскільки в них слідчим не зазначені конкретні ознаки, за якими потерпіла та свідок ОСОБА_10 впізнали обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Досліджуючи наведені докази, суд вважає, що доводи захисника є безпідставними оскільки, як видно зі змісту досліджених протоколів вони складені з дотриманням вимог ст..231 КПК України. Пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням визначеного ст.. 228 КПК України порядку. Так, згідно з протоколами, на виконання вказаних вимог процесуального закону, перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілої та свідка попередньо було з`ясовано, чи можуть вони впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вони бачили цю особу, на що вони повідомляли, що зможуть впізнати.

Крім того, потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 на судовому засіданні прямо вказали на ОСОБА_3 як на особу, що відкрито заволоділа майном потерпілих.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що проведення пред`явлення особи для впізнання, як і достовірність відомостей, що зафіксовані у відповідних протоколах, сумнівів не викликають, у зв`язку із чим ці докази є допустимими.

Свідки обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судом не були допитані, оскільки під час виконання їх приводу працівниками поліції встановлено, що вказані свідки перебувають за межами України. Їх явка прокурором не забезпечена.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Показання потерпілих, свідка логічні та узгоджені між собою, тоді як пояснення обвинуваченого в частині його невизнання вини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суперечать іншим показам та фактичним обставинам справи, тому суд критично оцінює позицію обвинуваченого про його невинуватість і вважає, що таким чином він намагається ввести суд в оману та прагне уникнути кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Таким чином, характер, послідовність дій обвинуваченого, свідчать про те, що дії ОСОБА_15 правильно кваліфіковані органами досудового слідства за фактом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та за фактом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що був засуджений за ч.2 ст. 186 КК України вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та від відбуття покарання звільнений у зв`язку із закінченням випробувального строку у березні 2017р.

Згідно досудової доповіді щодо обвинуваченого, наданої суду органом пробації, ризик вчинення повторного правопорушення, оцінений як середній та зазначено, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Однак, обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, дані про його особу, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, з 26.04.2019р. працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України визнаний не судимим, але вже притягував до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та після закінчення іспитового строку, лише через два місяця, все ж знову умисно, вчинив аналогічні злочини. Також суд враховує обставини вчинення злочину, те, що ОСОБА_3 вчинив злочини, вихоплюючи майно з рук жінки з дитиною та малолітньої дитини, які є завідомо слабшими за нього.

Потерпілі надали сестрі обвинуваченого розписки, згідно яких остання відшкодувала завдану їм майнову шкоду, отже вони вказали у розписках, що просять суд не позбавляти обвинуваченого волі.

В судовому засіданні потерпілі пояснили, що дійсно 11.06.2019р. сестра обвинуваченого відшкодувала завдану їм шкоду, вважали, що обвинувачений повинен понести покарання за вчинені злочини, однак на суворому покаранні не наполягали.

Однак, Верховний Суд у постанові від 21.02.2019 у справі №742/584/18 роз`яснив, що позиція щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

На думку суду вказані вище обставини, відсутність обставин, що м`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, дані про його особу, обставини вчинення злочинів, дають підстави для призначення йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 186 та ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням вимог ст.70 КК України у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити обраний раніше у виді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 20:00год. вечора до 07:00год. ранку наступного дня.

Інформація щодо речових доказів та судових витрат відсутня, цивільні позови не заявлені.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за:
-ч.1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Строк покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_3 в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше у виді домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 20:00год. вечора до 07:00год. ранку наступного дня.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.02.2019р. по 12.03.2019р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, потерпілі мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1