Ухвала
Іменем України
18 липня 2019 року
м. Київ
Справа № 644/4369/16-к
Провадження № 51-3513 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у провадженні за його заявою про перегляд вироку суду стосовно нього за нововиявленими обставинами
встановив:
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 року ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.7 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 15, п.п.1,7 ч.2 ст. 115 Кримінального Кодексу України (далі КК України) і призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 року залишено без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року залишено без задоволення.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 щодо скасування ухвал Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року, Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року та призначення нового розгляду у суді першої інстанції судом присяжних.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді його заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не роз`яснив йому право на розгляд кримінального провадження судом присяжних згідно ч.1 ст. 384 КПК України. Також посилався на те, що згідно абзацу третього частини 4 ст. 36 КПК України мав приймати участь прокурор вищого рівня. З наведених підстав вважав, що судами першої та апеляційної інстанції допущені суттєві порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ст.ст. 370, 412 КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. Також висловив незгоди з відхиленням судами першої та апеляційної інстанції його посилань на практику Європейського суду з прав людини, на яку він посилався у якості підтвердження факту невідповідності призначеного вироком покарання у виді довічного позбавлення волі.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального Кодексу України(далі КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи касаційної скарги засудженого, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції дав оцінку тому, що згідно з ч. 1 ст. 466 КПК Українизаява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом протягом двох місяців з дня її надходження згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом, для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Водночас, для вирішення питання про те, чи має засуджений судове рішення щодо якого переглядається за нововиявленими обставинами, передбачене кримінальним процесуальним законом право на суд присяжних, слід з`ясувати наявність у даному випадку відповідних умов, за яких таке право виникає.
Так, відповідно до ч. 2ст. 384 КПК України обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Тобто, для виникнення права на суд присяжних необхідна наявність таких умов:
- наявність нерозглянутого в суді першої інстанції обвинувачення;
- це обвинувачення стосується вчинення злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі.
Водночас, стадія перегляду за нововиявленими обставинами має свої спеціальні завдання - перевірка законності та обґрунтованості судових рішень, які набрали законної сили, а не розгляд обвинувачення по суті.
А тому, право на суд присяжних виникає на час розгляду по суті обвинувачення в суді першої інстанції, а не перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.
Окрім того, провадження в суді присяжних є особливим порядком та однією із диференційованих форм провадження в суді першої інстанції. А диференціація кримінально-процесуальної форми не передбачена для контрольних стадій перегляду судових рішень, однією з яких є і стадія перегляду за нововиявленими обставинами.
Суд також звертає увагу на ту обставину, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_4 розглядалась за правилами КПК 1960 року, вирок щодо нього був ухвалений 24 листопада 2003 року.
Проте інститут присяжних з`явився лише з прийняття та введенням у дію КПК 2012 року, після того, як судові рішення стосовно ОСОБА_4 набрали чинності.
Також в постановленій апеляційним судом ухвалі надано оцінку доводам апеляційної скарги засудженого, які є аналогічними доводам його касаційної скарги в частині ствердження щодо неправомірності участі в судовому засіданні прокурора. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що ч.4 ст. 36 КПК України вказує на можливість а не на обов`язок прокурора вищого рівня брати участь судовому провадженні з перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.
Також колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що відповідно до п.2 ч.3 ст. 459 КПК України рішення міжнародних судових установ можуть бути визнані виключними обставинами лише у випадку встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом. Оскільки рішення Європейського суду з прав людини, на які посилався засуджений не стосувались кримінальної справи у його відношенні, а відтак не могли бути визнані судом у якості нововиявлених або виключних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Оскільки з касаційної скарги засудженого, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд -

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3