ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/113/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 0002873 від 29 вересня 2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 квітня 2017 року за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі, ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року звільнений від подальшого відбування покарання умовно - достроково на строк 11 місяців 5 дів,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, за якими призначено йому основне покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 квітня 2017 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі і за сукупністю вироків визначити до остаточного відбування покарання ОСОБА_7 у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно вироку суду, 29 вересня 2018 року близько 15 год. 30 хв. у ОСОБА_7 , який перебував в дворі будинку АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 близько 15 год. 30 хв. 29 вересня 2018 року, перебуваючи у дворі будинку №9 по вул. Київська в м. Тернополі, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, застосовуючи обман, звернувся до ОСОБА_8 , який проходив біля будинку, з проханням здійснити дзвінок з мобільного телефону. З метою введення потерпілого ОСОБА_8 в оману ОСОБА_7 запевнив, що поверне мобільний телефон після здійснення дзвінка. ОСОБА_8 надав телефон торгової марки «Nomi i4510» вартістю 825,33 гривень для дзвінка. Отримавши мобільний телефон, ОСОБА_7 , не маючи наміру повертати телефон, заволодів ним та залишив місце скоєння злочину, заподіявши потерпілому збитки на вказану суму.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 громадянину ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду на суму 825,33 гривень.

Крім того, 7 жовтня 2018 року близько 13 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який перебував біля будинку №11, що по вул. Дорошенка в м. Тернополі виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужого майна, близько 13 год. 00 хв. 7 жовтня 2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку №11 по вул. Дорошенка в м. Тернополі, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, застосовуючи обман, звернувся до ОСОБА_9 , який проходив біля будинку, з проханням здійснити дзвінок з мобільного телефону. З метою введення потерпілого ОСОБА_9 в оману ОСОБА_7 запевнив, що поверне мобільний телефон після здійснення дзвінка. ОСОБА_9 надав мобільний телефон торгової марки «Samsung Galaxy Grand Prime» модель «SМ-G531НZАDSЕК» вартістю 1612 гривень 50 копійок ОСОБА_7 для дзвінка. Отримавши мобільний телефон, ОСОБА_7 , не маючи наміру повертати телефон, заволодів ним та залишив місце скоєння злочину, заподіявши потерпілому збитки на вказану суму.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 громадянину ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду на суму 1612,50 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити покарання за скоєні злочини, передбачені ч.2 ст.190 КК України.

Свої доводи мотивує тим, що він відшкодував потерпілим завдану шкоду, а також у нього на утриманні перебувають батьки та неповнолітній син.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який просить задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, зокрема неодноразово - шляхом надсилання повісток рекомендованими повідомленнями на адресу, зазначену в матеріалах справи та в його апеляційній скарзі, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним у тому, що кримінальне провадження відносно нього за ч.2 ст.190 КК України розглядається Тернопільським апеляційним судом за його ж апеляційною скаргою, не виявив належної зацікавленості у розгляді вказаної справи, про що, зокрема, свідчить те, що він протягом шести місяців не звертався до Тернопільського апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до кримінальної відповідальності, яка знаходиться в провадженні за його апеляційною скаргою.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом 1 року та 8 місяців, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки.

Приймаючи до уваги вказане рішення ЄСПЛ, враховуючи вимоги ст.ст.401, 405 КПК України, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення ОСОБА_7 про час розгляду справи, з метою недопущення необгрунтованого порушення розумних строків розгляду справи, встановленого ст.318 КПК України, заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає за можливе провождити розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, розгляд якого здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненим злочинам та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів справи, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання судом першої інстанції віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, позицію потерпілих, котрі просили обвинуваченого суворо не карати, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Судом першої інстанції не знайдено підстав для застосування ст.69, 75 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що у нього на утриманні перебуває неповнолітній син із батьками не знайшли свого підтвердження, так як доказів на підтвердження вказаного факту обвинуваченим надано не було, а в матеріалах справи такі відсутні.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом враховано те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі і за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив злочини проти власності до повного відбуття покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 квітня 2017 року, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи та схильність до протиправної поведінки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, тому призначив покарання у межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а отже не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та пом`якшення йому міри покарання, як про це ставить питання в апеляційній скарзі обвинувачений.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи