Справа № 513/732/18
Провадження № 1-кп/492/150/18
ВИРОК

Іменем України
21 травня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Арцизі Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000008 від 06.01.2017 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дубосари, Республіки Молдова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 06.01.2017 р. о 09 год. 50 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом-автомобілем марки «ЗАЗ-Lanos» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , в якому знаходилась пасажир ОСОБА_10 , рухаючись по автодорозі «Одеса-Рені» в напрямку м. Одеса на 111км+540 м., в порушення вимог п.п.10.1 та 14.2 «в» Правил дорожнього руху, які введені в дію 01.01.2002 постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. згідно яких: п.10.1 «Перед початком руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 14.2 «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані», допустив злочинну недбалість, тобто легковажно розраховував на свої вміння та досвід водіння автомобілем, недостатньо оцінив значення своїх дій, що можуть викликати шкідливі наслідки, проявив неуважність і не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував дорожніх умов, хоч мав таку можливість, не переконався у безпеці свого маневру, виїхав на зустрічну смугу руху та розпочав маневр обгону в ході якого допустив зіткнення керованого ним автомобілю марки «ЗАЗ-Lanos» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 з автомобілем марки «Toyota Karina 2» державний реєстраційний знак НОМЕР_3 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_11 , під керуванням ОСОБА_7 , в якому знаходилися пасажири ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , в результаті чого водій та пасажир даного транспортного засобу отримали тілесні ушкодження.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Toyota Karina 2» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді рваної рани верхньої повіки правого ока, внутрішньосуглобового перелому міжвиросткового підвищення та задніх відділів латерального виростка лівої великогомілкової кістки. Ушкодження у вигляді рваної рани не було небезпечним для життя, спричинило короткочасний розлад здоров`я, строком понад 6 днів, але не більше 21 дня і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді вище вказаного перелому, не було небезпечним для життя , при звичайному своєму клінічному перебігу викликає тривалий розлад здоров`я терміном понад 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Пасажир автомобіля марки «Toyota Karina 2» ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на лобній області справа та верхній повіці правого ока, перелом VI лівого ребра, перелому надколінника правого колінного суглобу. Ушкодження у вигляді рани на лобній області справа та верхній повіці правого ока, не були небезпечними для життя, спричинили короткочасний розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше 21 дня і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді перелому VI лівого ребра, перелому надколінника правого колінного суглобу, не були небезпечними для життя, при звичайному своєму клінічному перебігу викликають тривалий розлад здоров`я терміном понад 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив про те, що свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнає повністю, пояснив, що дорожньо-транспортна пригода сталась в наслідок поганих погодних умов, оскільки йшов сніг і не було видно дорожню розмітку та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки йому необхідно возити дітей до школи. Заявлений потерпілими та цивільним позивачем ОСОБА_12 цивільний позов він визнає частково, лише в частині стягнення матеріальної шкоди. Щодо заявленої моральної шкоди обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що потерпілими та цивільним позивачем заявлена занадто велика та непомірна для нього сума відшкодування моральної шкоди, яку в свою чергу вважає необґрунтованою.
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позовну заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі, стосовно покарання обвинуваченого, залишили вирішення цього питання на розсуд суду.
Цивільний позивач ОСОБА_12 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Представник ПрАТ "СК "УНІКА" надав до суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позов визнає частково, в обсязі доведеності позовних вимог.
Крім повного визнання ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, в повному обсязі також підтверджується сукупністю доказів у справі, які були досліджені судом, а саме:

-Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який розповів про те, що він керував автомобілем Toyota Karina 2», їхав в напрямку Сарати, відвів очі на автомобіль, який рухався в попутному напрямку, а коли через мить подивився прямо, йому на зустріч виїхав автомобіль обвинуваченого, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода. Обвинувачений до цього часу завдану шкоду не відшкодував, вибачався, але більше «давив» на жалість;

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який розповів, що він в день, коли сталась дорожньо-транспортна пригода знаходився в автомобілі на пасажирському сидінні, коли подивився на дорогу, побачив, що на зустрічну смугу виїхав обвинувачений, внаслідок чого відбулось зіткнення;

-Висновком № 18-841 судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «ЗАЗ-Lanos», р/н НОМЕР_1 з автомобілем «Toyota Karina 2» р/н НОМЕР_3 ;

-Висновком № 17-209 судової транспортно - трасологічної експертизи по дослідженню слідів і ушкоджень на автомобілі «ЗАЗ-Lanos», р/н НОМЕР_1 ;

-Висновком № 17-201 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «ЗАЗ-Lanos», р/н НОМЕР_1 ;

-Висновком № 17-203 судової автотехнічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля «Toyota Karina 2» р/н НОМЕР_3 ;

-Висновком № 17-200 судової транспортно - трасологічної експертизи по дослідженню слідів і ушкоджень на автомобілі «Toyota Karina 2» р/н НОМЕР_3 .

-Висновком № 18-5051/5052/6444 судової авто товарознавчої експертизи по дослідженню автомобіля «Toyota Karina 2», пошкодженого в результаті ДТП, з якої вбачається, що вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_7 дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП, та визначається 44911 гривень 00 копійок.

Враховуючи досліджені докази, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення обвинуваченим ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, дає суду підстави прийти до однозначного висновку про те, що протиправні дії ОСОБА_6 перебувають в прямому причинному зв`язку з негативними наслідками, які настали для потерпілих, яких можна було б уникнути в разі дотримання ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, що підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою та достатніми для постановлення обвинувального вироку.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд також враховує роз`яснення, викладені у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Судом також беруться до уваги роз`яснення, надані у п. 21 згаданої Постанови ВСУ, відповідно до яких у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, має двох дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Судом також враховуються дані досудової доповіді, наданої органом пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій, враховуючи також наслідки, що настали після вчинення злочину, характер та мотиви допущених ОСОБА_6 порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, позицію потерпілих, які вирішення питання щодо призначення покарання обвинуваченому залишили на розсуд суду, що винному ОСОБА_6 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді обмеження волі, з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Застосовуючи додаткове покарання до обвинуваченого суд виходить із того, що через злочинну необережність ОСОБА_6 постраждали ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження та цивільний позивач ОСОБА_12 , яка отримала легкі тілесні ушкодження.

У той же час у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 має малолітню дитину, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної РАЦС Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 31 та неповнолітню дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Другим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис 66.

22 грудня 2016 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII (далі Закон), який набув чинності 07 вересня 2017 року, тобто після вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Пунктом «в» статті 1 зазначеного Закону передбачено, що слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З 1 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» та інших законодавчих актів» від 02 червня 2011 року №3465-VI, відповідно до якого Закон України «Про застосування амністії в Україні» викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Таким чином, як було зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення з необережності, яке не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, яке скоєно ним у тверезому стані до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» та на день набрання законної сили зазначеного Закону ОСОБА_6 має на утриманні малолітнього сина та неповнолітню доньку, що підтверджено відповідним свідоцтвом про їх народження і, дана обставина судом встановлена в стадії судового розгляду кримінальної справи, тобто судом установлено наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене ОСОБА_6 діяння, який, в свою чергу також заявив суду про застосування відносно нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році», у зв`язку з чим суд вважає за необхідне постановивши обвинувальний вирок, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII, який набув чинності 07 вересня 2017 року.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілими та цивільним позивачем про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 та ПрАТ "СК "УНІКА" матеріальної шкоди та моральних збитків дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправмірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам.

Суд, при вирішенні питання про цивільний позов потерпілих та цивільного позивача про стягнення матеріальної шкоди приймає до уваги положення п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, згідно якого шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а також положення ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнову шкоду, заподіяну неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Разом з тим, встановлено, що обвинувачений керував автомобілем, який належить ОСОБА_15
13.01.2016 р. між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_15 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5958464.
Ухвалою суду від 10.10.2018 р. ПрАТ «СК «Уніка» було залучено до участі в справі в якості співвідповідача.
Предметом страхування за Полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяною життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну становить - 50000 гривень, життю та здоров`ю -100000 гривень, франшиза нуль.
Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).
Відповідно до 1.4. вказаного Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Відповідно до ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.
Крім того, суд враховую вимоги ст. 1194 ЦК України, згідно яких особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки вина обвинуваченого у вчиненні злочину, внаслідок якого і заподіяна потерпілим та цивільному позивачу майнова шкода, повністю доведена вище наведеними доказами, які були досліджені в суді, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено вимогу про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля в сумі 65862 гривні 00 копійок. Однак вказана вимога підлягає задоволенню частково в розмірі 44911 гривень 00 копійок, оскільки саме така сума доведена та підтверджується Висновком № 18-5051/5052/6444 судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля «Toyota Karina 2», пошкодженого в результаті ДТП, з якої вбачається, що вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_7 дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП, та визначається 44911 гривень 00 копійок.

Крім того сума в розмірі 44911 гривень 00 копійок повністю покривається страховим Полісом в межах страхових сум.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_7 в частині стягнення витрат на лікування в розмірі 6301 гривень, вони повністю підлягають задоволенню, оскільки підтверджені квитанціями та товарними чеками.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про стягнення витрат на лікування в розмірі 8464 гривень 16 копійок підтверджені квитанціями та товарними чеками та підлягають задоволенню.

Позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_12 про стягнення витрат на лікування в розмірі 2195 гривень 18 копійок підтверджені квитанціями та товарними чеками та підлягають задоволенню.

Вказані витрати на лікування потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та цивільного позивача ОСОБА_12 , повністю покривається страховим Полісом в межах страхових сум.

Суд також зазначає, що за правилами ст.ст. 62, 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, зокрема, недоторканості права власності та розумності строків (ч. 5 ст. 128 КПК України).

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд враховує положення ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин». При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги положення ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Неправомірними винними діями обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з завданням потерпілим тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, та цивільному позивачу ОСОБА_12 внаслідок скоєної дорожньо-транспортної пригоди, які порушили законні немайнові права останніх, потерпілим та ОСОБА_12 була заподіяна моральна шкода. Потерпілі отримали суттєві пошкодження свого здоров`я, а наявність суттєвих пошкоджень, уже спричиняє підвищене психологічне навантаження, тому у них порушились звичні життєві зв`язки, відбулися зміни способу та ритму її життя та вимушеності відриву від особистих занять. Потерпілі перенесли моральні страждання та фізичний біль у зв`язку з отриманими травмами. Тривалий період часу потерпілі змушені були проходити обстеження та відповідне лікування, чим були поставлена у скрутне матеріальне становище, що вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя.

Цивільний позивач ОСОБА_12 отримала легкі тілесні ушкодження, однак вона тривалий час була змушена доглядати за своїм чоловіком ОСОБА_8 , який не міг ходити, відривалась від звичайних справ по догляду за дітьми.

Також потерпілі та ОСОБА_12 були вимушені звертатися за правовою допомогою, витрачати свій особистий час для участі в розгляді їх позову в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

З урахуванням стану здоров`я потерпілих та ОСОБА_12 , їх переживань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості/часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, суд, враховуючи вимоги виваженості, розумності і справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому ОСОБА_7 в розмірі 25000 гривень, потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 25000 гривень, цивільному позивачу ОСОБА_12 в розмірі 15000 гривень та саме такі суми відшкодування моральних страждань потерпілих та ОСОБА_12 за переконанням суду не будуть становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «УНІКА», які мають відшкодувати таку шкоду.

Разом з тим, суд враховує положення ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Таким чином, з ПрАТ «СК «УНІКА» слід стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_7 в розмірі 315,05 гривень, на користь ОСОБА_8 423,31 гривню, на користь ОСОБА_12 109, 76 гривень. Разом з тим, різницю між заявленою моральною шкодою та шкодою яку не покриває страховий поліс, слід стягнути з обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази у справі вирішується судом відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Суд також вважає за необхідне в силу ст.ст. 124, 126 КПК України стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів по кримінальному провадженню для проведення експертиз:

-судової автотехнічної експертизи № 18-841 від 25 травня 2018 року в розмірі 2860 гривень;

-судової транспортно - трасологічної експертизи № 17-209 від 1 вересня 2017 року у розмірі 1238 гривень;

- судової автотехнічної експертизи № 17-201 від 23 червня 2017 року в розмірі 1238 гривень;

-судової автотехнічної експертизи № 17-203 від 23 червня 2017 року в розмірі 1238 гривень;

-судової транспортно - трасологічної експертизи № 17-200 в розмірі 2476 гривень;

-судової автотоварознавчої експертизи № 18-5051/5052/6444 від 23 січня 2019 року в розмірі 8008 гривень.

Питання про долю речових доказів у справі слід вирішувати відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного та додаткового покарання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» () на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування майнової шкоди 44911( сорок чотири тисячі дев`ятсот одинадцять) гривень 00 копійок, матеріальної шкоди завданої здоров`ю 6301 (шість тисяч триста одну) гривню 00 та 315 (триста п`ятнадцять) гривень 05 копійок в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування моральної шкоди 24684 (двадцять чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 95 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 щодо стягнення майнової шкоди слід відмовити.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити повністю.

Стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» () на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування матеріальної шкоди завданої здоров`ю 8468 (вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 16 копійок та 423 (чотириста двадцять три) гривні 41 копійку в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в якості відшкодування моральної шкоди 24576 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 59 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити повністю.

Стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» () на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування матеріальної шкоди завданої здоров`ю 2195 (дві тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 18 копійок та 109 (сто дев`ять) гривень 76 копійок в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування моральної шкоди 14890 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 24 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати за залучення експертів по кримінальному провадженню для проведення експертиз:

- судової автотехнічної експертизи № 18-841 від 25 травня 2018 року в розмірі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) гривень;

-судової транспортно - трасологічної експертизи № 17-209 від 1 вересня 2017 року у розмірі 1238 (одна тисяча двісті тридцять вісім) гривень;

- судової автотехнічної експертизи № 17-201 від 23 червня 2017 року в розмірі 1238 (одна тисяча двісті тридцять вісім) гривень;

-судової автотехнічної експертизи № 17-203 від 23 червня 2017 року в розмірі 1238 (одна тисяча двісті тридцять вісім) гривень;

-судової транспортно - трасологічної експертизи № 17-200 в розмірі 2476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість) гривень;

-судової автотоварознавчої експертизи № 18-5051/5052/6444 від 23 січня 2019 року в розмірі 8008 (вісім тисяч вісім ) гривень,

а всього стягнути 17058 (сімнадцять тисяч п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду області через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області