УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000202 14.06.2018 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч. 4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000202 14.06.2018 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч. 4 ст.190 КК України.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що Шевченківським УП ГУНП України у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000202, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2018 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_4 .

Зі змісту клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що з метою отримання грошових коштів на купівлю земельної ділянки, гр. ОСОБА_5 уклав кредитний договір № 61/06 від 30 листопада 2006 р. із Банком «Олімпійська Україна» про надання йому 1175000 (один мільйон сто сімдесят п`ять тисяч) грн. до 29 листопада 2007 р. з виплатою 25% річних відсотків. По вказаному договору, ОСОБА_5 забезпечує повернення кредиту всім своїм майном на яке буде звернено стягнення та по нарахованим відсоткам - позиковий рахунок по банку № НОМЕР_1 , по нарахованим відсоткам № НОМЕР_2 . Купивши земельну ділянку, ОСОБА_5 зареєстрував ії на своє ім`я і міг нею розпоряджатися. Земельна ділянка мала розмір в 10 ГА, кадастровий № :07:001:0039 розташована в межах Сеньківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області і на неї ОСОБА_5 виданий Державний акт серії ЯЕ 3 575527. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_5 , маючи намір в подальшому повернути кредит, 6 серпня 2007 р. укладає Договір іпотеки із ВАТ Банк «Олімпійська Україна», за умовами які випливають з кредитного договору № 61/06 від 30 листопада 2006 р. і залоговим майном стає земельна ділянка в 10 ГА, кадастровий № 322,0886700:07:001:0039, котра із документами переходить в користування банку. Оскільки ПАТ із Банком «Олімпійська Україна» був перейменований у ПАТ «Грін Банк», між вказаним банком та ОСОБА_5 по раніше укладеному договору кредиту № 61/06 від 30 листопада 2006 р. і іншим причинам був укладений додатковий договір від 15 вересня 2011 р., у редакції, що умови раніше укладеного договору зберігаються, і ОСОБА_5 видається кредит на суму 1675000 (один мільйон шістсот сімдесят п`ять тисяч) грн. на строк до 25 грудня 2011 р. В подальшому ОСОБА_5 своїх зобов`язань перед банком не виконав. Оскільки в цьому банку ОСОБА_4 тримала свої особисті грошові кошти, і вона вбачала, що банк буде ліквідовано, вирішила купити нерухомість, а саме земельну ділянку. На цей час проблемним для банка був кредит виданий гр-ну ОСОБА_5 і він хотів його повернути за рахунок закладеної у банк земельної ділянки. По домовленості із ОСОБА_5 між ОСОБА_4 та ПАТ «Грін Банк» на підставі Цивільного кодексу України, 17 квітня 2013 р. був укладений договір іпотеки № 61-1113, де ОСОБА_4 виступила як поручитель за повернення боргу ОСОБА_5 . При цьому, вона як поручитель взяла на себе зобов`язання, що в повному обсязі по договору № 61/06 від 30 листопада 2006 р. погасить весь кредит та відсотків за ОСОБА_5 . Нею був наданий дозвіл банку списати з її рахунку кошти на погашення всіх боргів по поручительстві. Відповідно до розділу № 2 договору, після погашення боргу за ОСОБА_5 , згідно ст.ст. 553 ЦК України до неї переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні , в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, в даному випадку - документи на земельну ділянку і сама земельна ділянка. В подальшому, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в присутності нотаріуса, 19 квітня 2013 р. був ухвалений договір куплі-продажу земельної ділянки і що не заборонено законодавством. У п.9 цього попереднього договору в розділі «інші умови», зазначено, що продавець, тобто, ОСОБА_5 , на момент підписання цього договору перебуває у зареєстрованому шлюбі, тому посвідчення даного договору вчиняється за письмовою заявою про згоду дружини ОСОБА_6 , справжність підпису якої засвідчено нотаріусом 19 квітня 2013 р., та яка додана до документів. (Зберігається у нотаріуса). Цей договір підтверджує, що ОСОБА_6 було відомо про кредитний договір та інші договори між ОСОБА_5 і банком і що ним кредит за ОСОБА_5 та проценти по кредиту були погашені особисто ОСОБА_4 згідно договору іпотеки. У ОСОБА_5 не було коштів на погашення кредиту та процентів по ньому перед банком і як поручитель ОСОБА_4 повинна була нести грошову відповідальність перед банком. Підтверджуються виконання ОСОБА_4 договору поручительства і договору іпотеки, прибутковим касовим ордером банку ПАТ «Грін банк» від 19 квітня 2013 р., де платником вказаний ОСОБА_5 , а призначення платежу повне погашення ним кредиту відповідно кредитного договору № 61/06 від 30.11.2006 р. через поручителя ОСОБА_4 згідно договору поруки № 61-1/13 від 17.04.2013 р. і нею при оплаті був у банк пред`явлений її паспорт, також прибутковим касовим ордером банку ПАТ «Грін Банк» від 19 квітня 2013 р. за платника ОСОБА_5 була ОСОБА_4 внесена сума 1 288 562,20 грн. як погашення простих процентів по кредитному договору № 61/06 від 30.11.2006р. Через поручителя ОСОБА_4 згідно договору поруки № 61-1/13 від 17.04.2013р. свої договірні зобов`язання нею були виконані в повному обсязі згідно Закону України «Про іпотеку», Цивільного кодексу України, та інших законів. У ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та ПАТ «Грін Банк» спірних питань не виникало і ніякі треті особи яких-небудь майнових прав не заявляли, а вартість земельної ділянки задовольняла. Відповідно до розділу першого ст. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»; Цивільного кодексу України, 83 розділу «Порука», ст.553, п.1 ст.556 в якому вказано, що після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника, п.2 статті, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання; ст. 559, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, тобто погашення кредитних відносин, та інших законів України і підзаконних актів, і тільки до мене переходить право власності на іпотечну земельну ділянку, як заставного майна. Виконання ОСОБА_4 договірних відносин за договором іпотеки і поручительства підтверджуються довідкою ПАТ «Грін Банк» від 19.04.2013 р. № 06-01/755 і вона фактично стала власником земельної ділянки. Про закриття ОСОБА_4 кредитної лінії, виплати відсотків по кредиту ОСОБА_5 знала і його дружина ОСОБА_6 , котра до неї не пред`являла ніяких вимог і тому подібне. Так, 05 жовтня 2016 р. згідно рішення суду від 30.12.2015 р., на підставі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 18 Порядку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015 р. №1127, Закону України «Про нотаріат», нотаріус ОСОБА_7 провела Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку яка розташована: Київська обл., Бориспільський р-он с/рада Сеньківська, за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , але за своє життя він набрав боргів і про це знала ОСОБА_6 .

З метою заволодіти майном ОСОБА_4 , а саме земельною ділянкою в 10 га, яка ОСОБА_4 була викуплена, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про вищевикладені обставини, включила ії як власність ОСОБА_5 у наслідування до Бориспільського суду у позов і майже через рік після смерті ОСОБА_5 у жовтні 2014 р., в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею в 10 ГА, для ведення особистого сільського господарства, кадастровий номер :07:001:0039, що знаходиться на території межах Сеньківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області і вказала, що документи на вказану ділянку втрачені.

Розглянувши 12 грудня 2014 р. матеріали справи, не знаючи обставин, суд прийняв необ`єктивне рішення, вказавши, що земельну ділянку наслідує ОСОБА_6 . Виходячи з того, що ОСОБА_4 не була стороною в судовому розгляді, остання не могла знати про зазіхання на її власність.

Оскільки, рішення було незаконним, ОСОБА_6 відмовили в зміні власника земельної ділянки і ділянку на неї не зареєстрували.

ОСОБА_6 до цього часу продовжує дії спрямовані на заволодіння земельною ділянкою в 10 ГА, кадастровий № 322,0886700:07:001:0039.

Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що ОСОБА_6 будь-яким чином намагається заволодіти вищезазначеною земельною ділянкою виникла необхідність у накладені арешту на земельну ділянку.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка в 10 ГА, кадастровий № 322,0886700:07:001:0039, належить ОСОБА_4 .

Відповідно до постанови прокурора від 21 жовтня 2019 року земельну ділянку, кадастровий №322,0886700:07:001:0039, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З метою збереження речових доказів, та запобігання ризикам незаконного відчуження, виникла необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку в 10 га, кадастровий номер :07:001:0039, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області, у зв`язку із чим прокурор звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_8 подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив задовольнити з підстав наведених у ньому.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч.2 ст.172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Вивчивши матеріали клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Зі змісту клопотання слідчого та долучених до нього матеріалів вбачається, що Шевченківським УП ГУНП України у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000202, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2018 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_4 .

Згідно з ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п.1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п.3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе відповідальність за шкоду, завдану діями /бездіяльністю/ підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000202 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.4 ст.190 КК України, в рамках якого подане клопотання, здійснюється в межах дослідження відповідних обставин щодо намагання ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, заволодіти майном ОСОБА_4 , а саме земельною ділянкою, кадастровий №322,0886700:07:001:0039, вартістю 2 963 562 грн.

В клопотанні прокурор пов`язує необхідність накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий №322,0886700:07:001:0039, з метою збереження речових доказів та запобігання ризиків незаконного відчуження.

При цьому, слідчий суддя вважає необґрунтованими доводи клопотання про накладення арешту саме з метою збереження речових доказів, так як прокурором ані у клопотанні про накладення арешту, ані у постанові про визнання речовими доказами, не доведено, за якими саме ознаками вказане майно віднесено до речових доказів у кримінальному провадженні, яке здійснюється за фактом готування до заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах або організованою групою, відомості про яке внесені заявою ОСОБА_4 .

Разом з тим, постанова прокурора про визнання земельної ділянки в 10 га, кадастровий номер :07:001:0039, що знаходиться на території межах Сеньківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області речовим доказом не мотивована, є формальною, прокурор не вказав в своєму рішенні за якими ознаками земельна ділянка відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

Матеріали клопотання не містять достатніх фактичних даних на підтвердження доводів прокурора щодо готування до заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) в особливо великих розмірах або організованою групою. При цьому, з матеріалів вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мають місце цивільно-правові відносини.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що прокурором не доведено /окрім наявності формально вираженого процесуального рішення постанови про визнання речовим доказом/, що зазначене майно, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000202 14.06.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.4 ст.190 КК України, та, як наслідок, може бути використано як доказ в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на земельну ділянку в 10 га, кадастровий номер :07:001:0039, що знаходиться на території межах Сеньківської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області, в зв`язку з чим клопотання не підлягає задоволенню.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000202 14.06.2018 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.4 ст.190 КК України.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя