Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/8438/19
н/п 1-кп/490/1038/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002374, внесеного 05.11.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Валуйчик, Красногвардейського району, Белгородської області, громадянина України, українця, неодруженого, раніше не судимого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2014 року громадянин ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , теперішня назва НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) від 23.09.2014 року № 250 солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду механіка водія електрика 1 гаубично самохідно артилерійського взводу 2 гаубичного самохідно артилерійської батареї гаубично-артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.

Відтак, з 28.08.2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , теперішня назва НОМЕР_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Проте, 13.01.2015 року о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою ухилятися від військової служби самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В подальшому, о 16 год. 20 хв. 20.09.2019 року працівниками Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області затримано ОСОБА_4 на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.07.2019 року та доставлено останнього 21.09.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду від 21.09.2019 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням останнього на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 строком до 18.11.2019 року.

Протягом зазначеного періоду дезертирства, солдат ОСОБА_4 командування військової частини чи органи військового управління про своє місцезнаходження не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися в дезертирстві, тобто у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби,кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що будучи військовослужбовцем за призовом, 13.01.2015 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 через складні сімейні обставини. В подальшому був затриманий органами правопорядку. Просив суд суворо його не карати та не лишати свободи, оскільки на теперішній час він єдиний годувальник родини і доглядає хвору престарілу мати, яка не має інших членів сім`ї та щиро кається у скоєному.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, данні про особу обвинуваченого, неодружений, раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_4 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, із застосуванням вимог ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від покарання з випробуванням строком на два роки, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.
Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.
Запобіжний захід, обраний на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2019 року, обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 - скасувати.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 , обраний на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.09.2019 року - скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1