Провадження № 11-кп/4820/476/19
Справа № 688/1435/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
доповідача-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розсліджувань за №0000271 від 20.03.2019 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого за ч.З ст.186 КК України ОСОБА_7 , на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Партизанськ Приморського краю Російської Федерації, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, проживаючого по АДРЕСА_1 , судимого:

-вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2010 року за ч.3 ст.185, ст.75 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік ;

-вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2010 року за ч.І ст.309, ч.І ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2010 року за ч.З ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

-вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2014 року за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі. 23 січня 2019 року звільнився з установи відбування покарання по відбуттю терміну покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В строк відбуття покарання зараховано строк попереднього

ув`язнення з 23 березня 2019 року по 03 червня 2019 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком чинності, залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахується з 04 червня 2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 10 березня 2019 року близько 17 год. 00 хв., пошкодивши вікно, проник в будинок ОСОБА_9 , який розташований по АДРЕСА_2 , де, у присутності ОСОБА_10 , яка у той час лежала на ліжку, відкрито викрав, зі столу, належні їй мобільний телефон марки «NOMI», вартістю 500 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 25 грн., мобільний телефон марки «Verico» вартістю 500 грн., в якому знаходилась сім- картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 вартістю 25 грн., зарядний пристрій марки «POWERSUPPLY» моделі «UP5051» вартістю 40 грн. та мобільний телефон, який належить ОСОБА_11 марки «SONY Хрегіа» вартістю 1266,66 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» № НОМЕР_3 вартістю 25 грн., та карта пам`яті мікро СД об`ємом 8ГБ вартістю 150 грн.

Будучи поміченим потерпілою ОСОБА_10 , яка намагалася зашкодити викраденню майна, ОСОБА_7 , застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_12 , правою рукою штовхнув її в ліве плече, після чого, відкривши із середини вхідні двері, разом із викраденим майном, залишив будинок та зник із місця вчинення злочину, завдавши майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 1090 грн. та потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 1441 грн. 66 коп., а всього на загальну суму 2531 грн.66 коп.

Захисник ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі, просить змінити вирок Шепетівського міськрайонного суду та виключити кваліфікуючі ознаки злочину - застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та повторність і призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції, яка встановлена частиною статті інкримінованого злочину.

Вказує, що потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що дійсно викрила на місці обвинуваченого, намагалася його зупинити, але він її відштовхнув від дверей, коли намагався втекти з домоволодіння, уникаючи затримання,заперечила факт застосування до неї насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_11 просив обвинуваченого суворо не карати.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу лише в частині виключення з обвинувачення ОСОБА_7 зазначених кваліфікуючих ознак злочину, виключити кваліфікуючі ознаки злочину - застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та повторність і призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна ( грабежі), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерплого, повторно, поєднане з проникненням у житло, за вказаних у вироку обставин, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом, і вони є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів на підтвердження, інкримінованих ОСОБА_7 кваліфікуючих ознак цього злочину- вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та повторно, оскільки жоден доказ, на який посилається суд у вироку, не підтверджує його винуватості в цьому, є безпідставними.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались судом та спростовані наступними доказами.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_10 слідує, що прокинувшись, вона побачила в кімнаті незнайому людину та розкидані речі. Коли підійшла до ОСОБА_7 і хотіла повернути речі, які той поклав до кишені, він її штовхнув у плече, відчинив ключем двері і вийшов з будинку.

За показаннями потерпілого ОСОБА_11 , його сестра ОСОБА_10 повідомила йому, що ОСОБА_7 викрав у них 3 мобільних телефони, та показала на фотографію ОСОБА_7 , як на особу, яка викрала телефони.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що у вказаний день, ОСОБА_11 повідомляв про крадіжку телефонів ОСОБА_7 .

Про залишення у неї ОСОБА_7 сенсорного мобільного телефону чорного кольору, якого вона, в подальшому, передала працівникам поліції, підтвердила свідок ОСОБА_13 .

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_7 хотів подарувати їй сенсорний телефон чорного кольору.

Об`єктивно винуватість ОСОБА_7 підтверджується даними протоколу огляду місця події від 20.03.2014 року та фото таблицями до нього, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.04.2019 року, протоколу і відеозапису слідчого експерименту від 09.04.2019 року, протоколом огляду речового доказу від 23.03.2019 року

Даними висновку експерта від 29.03.2019 року, довідки ПП ОСОБА_15 підтверджується вартість викрадених речей.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував того, що відкрито заволодів майном потерпілих.

Уся сукупність зібраних доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені цього злочину.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено, не вбачає таких і колегія суддів.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 щодо потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отриманні з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку показанням ОСОБА_7 що насильство до потерпілої ОСОБА_10 він не застосовував та обґрунтовано їх відхилив. У кримінальному провадженні відсутні будь-які докази про те, що у потерпілої ОСОБА_10 були підстави його обмовити.

Твердження захисту про те, що ОСОБА_7 застосував вказане насильство до потерпілої з метою уникнути затримання, тому його дії не можуть визнаватися грабежем, поєднаним з насильством, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що з досліджених судом першої інстанції доказів слідує, що обвинувачений штовхав потерпілу у плече, коли вона намагалась перешкодити йому вчиняти злочин і повернути своє майно, а не з метою перешкодити його затримання.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що рецидив злочину утворює і його повторність, яка передбачена у статті як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, тому не може ще раз враховуватись при призначенні покарання як обставина, яка його обтяжує, позбавлені підстав, оскільки відповідно до положень ч.1ст.32 та ст.34 КПК України повторність злочинів та рецидив злочинів це-різні поняття. Повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а рецидивом злочинів-вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

З огляду на викладене, судом обґрунтовано кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючою ознакою-повторність, з огляду на те, що він, відповідно до примітки ст. 185 КК України, раніше вчиняв злочини, передбачені ст.ст.185,186 КК України, судимість за які не погашена та обґрунтовано визнав обтяжуючою покарання обставиною - рецедив злочинів, оскільки він вчинив новий умисний злочин, маючи судимість за умисний злочин, передбачений ч.1ст. 309 КК України.

Покарання ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі призначене у відповідності до положень ст. 65 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення. Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом враховано характер та тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Крім того, судом враховано і те, що обвинувачений неодноразово судимий, вчинив злочин після звільнення з установи відбування покарання по відбуттю терміну покарання.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку у межах апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3