печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 та/або прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000158, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку майна,-

В С Т А Н О В И В :
08.05.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 , яка 10.05.2019 передана слідчому судді ОСОБА_1 , на бездіяльність прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 та/або прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000158, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 03.05.2019 під час проведення обшуку на території майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2019, під час виконання якої, окрім іншого грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США, які належать ОСОБА_6 .

Проте, вилучене майно не входить до виключного переліку майна на вилучення кого надано дозвіл та яке містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 і не має для досудового розслідування жодного доказового значення, а відтак вилучені речі є тимчасово вилученим майном та відповідно підлягає поверненню його законному володільцю.

Адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Прокурор, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, мотивуючи тим, що вилучене майно відношення до кримінального провадження № 0000158 та сторона обвинувачення звернулася до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучено майно.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію учасників розгляду щодо вимог скарги, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Так, за своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Судовим розглядом встановлено, що військовою прокуратурою Київського гарнізону здійснюється нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000158 від 20.09.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України.

08.04.2019 ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл на проведення обшуку майнового комплексу за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Шолуденка, 19-д, яке використовує ТОВ «Науково-виробничий центр «Північ» та мале підприємство у формі ТОВ «СОЛЯРІС», та яке належить на праві приватної власності ПАТ «ВДМ», з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, відшукання та вилучення військового майна, яке протиправно було відчужене та переміщене на територію вказаного майнового комплексу, знарядь вчинення злочину, документів підтверджуючих факти реалізації ТОВ «Науково-виробничий центр «Північ» та малим підприємством у формі ТОВ «СОЛЯРІС», військового майна за заниженими цінами та подальше його розібрання шляхом демонтажу дорогоцінних металів (срібла, золота, платина, паладій), дорогоцінних металів видобуванні незаконним шляхом золото, срібло, паладій, платина, а також документів, комп`ютерної техніки, матеріальних носіїв інформації, які містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та мають значення для даного кримінального провадження..

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

03.05.2019 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді проведено обшук, в результаті якого, окрім іншого вилучено грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. ст. 160166, 170174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Судовим розглядом встановлено, що вилучено майно належитьОСОБА_6 , яке останній зберігав в індивідуальній камері схову (сейфі) № 10, який ОСОБА_6 використовує на підставі договору оренди № 06-К від 18.11.2013 року.

Стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_6 , оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № № 0000158 не надано.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, КПК України покладається на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_6 належним йому майном.

В обґрунтування утримання вилученого майна, належного ОСОБА_6 сторона обвинувачення вказує, що воно має статус речових доказів у кримінальному провадженні № 0000158 та у зв`язку з чим сторона обвинувачення звернулася до слідчого судді з клопотання про його арешт, проте доказів, які б могли переконати вільного спостерігача у вказаному, слідчому судді не надано, враховуючи, що майно було вилучено 03.05.2019, тоді як на момент постановлення судового рішення, тобто станом на 19.07.2019, пройшло більше двох місяців.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання її повернути вилучене майно власнику, що узгоджується з приписами п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В АЛ И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 та/або прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000158, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку майна, задовольнити.

Зобов`язати прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 та/або прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000158 від 20.09.2018 року негайно повернути ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 300 000 (триста тисяч) доларів США, які вилучено під час проведення обшуку на території майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1