Справа № 487/4903/19
Провадження № 1-кп/487/628/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.08.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001947, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Миколаєві Миколаївської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження

прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:
Органами досудового слідства, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, приблизно у листопаді 2018 року, знаходячись в районі цегляного заводу, що розташований в мікрорайоні "Матвіївка" у місті Миколаєві, біля лісосмуги, виявив кущі дикорастучої рослини коноплі, де у нього виник здочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання без мети збуту, наркотичних засобів для особистого вживання. Вподальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, порушуючи Закон України №60/95-ВР від 15.02.1995 «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», з метою подальшого незаконного виготовлення наркотичного засобу для особистого вживання, шляхом зривання лисття та верхівок з дикоростучих рослин коноплі, зірвав наркотичний засіб - канабіс, таким чином придбав його для особистого вживання без мети збуту. Після чого зірваний наркотичний засіб залишив для сушіння в районі цегляного заводу. Вподальшому, приблизно на початку грудня 2018 року, ОСОБА_3 прийшов до цегляного заводу, де забрав раніше залишений наркотичний засіб - канабіс та переніс останній у господарське приміщення (сарай), що відноситься до квартири АДРЕСА_3 , де зберігав наркотичний засіб для особистого вживання без мети збуту до моменту вилучення працівниками правоохоронного органу.

Так 20.05.2019 року в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , у господарському приміщенні (сарай) виявлено та вилучено дев`ть поліетиленових пакетів із вмістом речовини рослинного походження зовні схожою на канаплю та одну трьохлітрову банку із вмістом речовини рослинного походження зовні схожу на канаплю, паперовий згорток із вмістом речовини рослинного походження зовні схожою на канаплю, що у відповідності до висновку експерта від 18.06.2019 року за №825: рослинна маса, яка надана на екпертизу є канабісом, яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, загальною масою 953,53 гр..

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту у великому розмірі.

24.06.2019 року по даному кримінальному провадженню між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у порядку передбаченому ст.ст.468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до вказаної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди, щодо формулювання підозри, усіх істотних для даного кримінального провадження обставин, правової кваліфікації дій та узгодили міру покарання обвинуваченому.

В угоді, передбачено наслідки її укладання, затвердження, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, а так само обвинувачений та захисник, просили затвердити угоду.

Вирішуючи питання щодо затвердження вищевказаної угоди суд виходить з наступного.

Згідно ст.468 п.2 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Відповідно до ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Вчинений ОСОБА_3 злочин віднесено до категорії середньої тяжкості.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що цілком розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення та повністю беззастережно визнає свою вину.

Зазначив, що повністю розуміє надані йому права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди.

Суд, переконавшись, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, приходить до висновку, щодо достатності правових підстав для затвердження угоди про визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєнні злочину, передбаченого ст.309 ч.2 КК України з призначенням ОСОБА_3 , покарання у вигляді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369, 374, 475 КПК України , суд -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 24.06.2019 року укладену між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001947, за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину передбаченого ст.309 ч.2 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєні злочину, передбаченого ст.309 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавленні волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком - 1 рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Роз`яснити ОСОБА_3 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.ч. 1 і 5 ст. 476 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1256,08 грн..
Речовий доказ полімерний пакет, опечатаний індикаторною полімерною пломбою №7618373, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області (п/н 1993) після набрання вироком законної сили, знищити.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок, з підстав, передбачених ст.394 ч.4 КПК України, може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1)обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди

на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1