Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 23 вересня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказала, що 21.09.2019 року приблизно о 12 год. 00 хв., у ОСОБА_7 , який проходив біля буд. АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, а саме: у підвальне приміщення вказаного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 в цей же день, час та місці, впевнившись в тому, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, скориставшись заздалегідь заготовленим предметом, застосовуючи фізичну силу, шляхом пошкодження навісного замка, зайшов до вказаного підвального приміщення та, перебуваючи всередині, скориставшись заздалегідь заготовленим предметом, а саме викруткою, застосовуючи фізичну силу, шляхом пошкодження навісного замка, проник до підсобного приміщення, що належить ОСОБА_10 , в такий спосіб.

Продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи у вищевказаному підвальному приміщенні, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_9 оглянув вказане підсобне приміщення, де виявив та повторно намагався викрасти будь-яке цінне майно, належне ОСОБА_11 , а саме: 3 акваріуми різної ємності, загальною вартістю приблизно 1600 грн.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, перебуваючи у вищевказаному підвальному приміщенні, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_9 оглянув інше підсобне приміщення, де виявив та повторно намагався викрасти будь-яке цінне майно, належне ОСОБА_12 , а саме: дитячий велосипед марки "орльонок" синього кольору, вартістю приблизно 500 грн., зарядний пристрій до автомобільного акумулятора, вартістю приблизно 300 грн., набір гайкових ключів, вартістю приблизно 250 грн., металеву каністру ємністю 10 літрів, вартістю приблизно 150 грн., розкладний стіл сірого кольору та 4 розкладних стільці, вартістю приблизно 300 грн., іграшку у вигляді танка на дистанційному управлінні, вартістю приблизно 500 грн., гальмівний супорт до автомобіля, вартістю приблизно 1500 грн.

Однак, незважаючи на те, що ОСОБА_9 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_9 , оскільки його протиправні дії були викриті та припинені мешканцями квартири.

21.09.2019 року по даних фактах в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровані провадження та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

В подальшому, вказані кримінальні провадження об`єднані.

21.09.2019 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України та відповідно до ст. 278 КПК України йому вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 23 вересня 2019 року клопотання слідчого задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали до 20 листопада 2019 року.

Визначено заставу у розмірі 39000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Богунського районного суду м. Житомира.

У разі внесення застави на підозрюваного покладаються такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

-не відлучатися за межі м. Житомира без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо, підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з взяттям під варту. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Вважає, що обрання такого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 являється невиправдано суворим, не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства України. Вказує, що ризики, які були зазначені стороною обвинувачення в клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 є не доведеними, зокрема: щодо того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення це нічим не підтверджується окрім того, що орган досудового розслідування вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. Крім того, вказує, що переховуватися від органу досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_7 не збирався. Загалом зазначає, шо всі доводи зазначені стороною обвинувачення в клопотанні слідчого є нічим іншим як особистою уявою слідчого та прокурора, які нічим не підтверджується. Стверджує, що стороною обвинувачення жодним чином не доведено існування хоча б одного ризику, передбаченого ст.177 КПК України та того, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам. Вважає, що менш суворий запобіжний, який не пов`язаний з взяттям під варту в повній мірі забезпечить належну поведінку його підзахисного.

Заслухавши доповідь судді, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходові, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від трьох до шести років, хоча в силу ст.89 КК України ОСОБА_7 не судимий, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки, та про те, що він схильний до злочинної діяльності та є ризика вчинення ним інших протипраних діянь.

Крім того ОСОБА_7 , з середньо-спеціальною освітою, ніде не працює, неодружений, проживає в м.Житомирі, стійких родинних зв`язків він не має, що дає повні підстави та можливість безперешкодно йому залишити своє місце проживання ухилятися від слідства, прокурора та суду.

Враховуючи наведене, вбачається наявність ризиків, передбачених п.п.1,5, ч.1 ст.177 КПК України, а тому слідчий суддя правильно прийшов до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України та належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Слідчим суддею перевірено вагомість наявних доказів про обгрунтованість підозри у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність слідчим та прокурором можливих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наведеним ризикам .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, не можуть бути обгрунтованими, оскільки в даному випадку має місце сукупність таких перелічених вище ризиків, які унеможливлюють застосування до підозрюваного ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника про те, що стороною обвинувачення жодним чином не доведено існування хоча б одного ризику, передбаченого ст.177 КПК України та того, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та про те, що слідчий судя не обґрунтовано прийшов до висновку, що перебуваючи на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та обрав надто суворий запобіжний захід є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Посилання захисника на ті фактори, що підозрюваний ОСОБА_7 не збирався переховуватися від органу досудового розслідування, з урахуванням всіх обставин провадження, наразі є передчасними та не можуть бути безумовною підставою до задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, з висновками якої погоджується і колегія суддів.

При цьому посилання захисника в апеляційній скарзі на деякі нормативно-правові акти Українських судів та практику Європейського Суду спростовується посиланням на практику Європейського Суду наведеної в ухвалі апеляційного суду про доцільність за певних обставин застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою та не впливають, враховуючи обставини провадження та зазначені вище докази наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, на правильність прийнятого слідчим суддею рішення та доцільність в даному випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення виду запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Таким чином підстав для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з взяттям під варту, колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду провадження..

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 23 вересня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: