У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000060, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2019 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сербка Березівського району Одеської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено на користь потерпілої ОСОБА_9 стягнути з ОСОБА_6 у відшкодування майнової шкоди 7 500 грн., моральної шкоди 50 000 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність.
Посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги вимог ст. 65 КК України та не врахував роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р.
Вказує на те, що звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд послався на його похилий вік, добровільне часткове відшкодування майнової шкоди потерпілому та позитивну характеристику за місцем проживання, що хоча й пом`якшує покарання обвинуваченого, проте абсолютно не знижує ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, а надто з огляду на наслідки, що настали.
Зауважує, що ухвалюючи оскаржуваний вирок, судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, що мають істотне значення при вирішенні питання про покарання, зокрема тому, що:
обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, наслідком якого стало спричинення істотної шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , який через умисні злочинні дії ОСОБА_6 втратив важливі для нормальної життєдіяльності функції, що навіть завадило йому представляти власні інтереси в суді, і дотепер перебуває на лікуванні;
обвинувачений у ситуації, яка абсолютно не вимагала застосування фізичного впливу, завдав не менше трьох ударів кулаком у життєво важливий орган (скроня) потерпілому ОСОБА_10 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у лежачому положенні, тобто фактично був у безпорадному стані і не чинив опору обвинуваченому;
удари ОСОБА_6 наносились зі значною силою, про що свідчить перелом правої клиновидної кістки з крововиливом під тверду мозкову оболонку зліва та тяжким забоєм головного мозку і крововиливом у виличній ділянці справа;
для завдання потерпілому небезпечних для життя тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 використано незначний привід;
після завдання ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, від яких той втратив свідомість, обвинувачений усвідомлюючи це, не доправив потерпілого до лікарні, а привіз його до дому і у такому стані лишив лежати біля подвір`я.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

17.02.2019 р., в обідній час, ОСОБА_6 , перебуваючи у кімнаті житлового будинку домоволодіння ОСОБА_11 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , в ході сварки, на ґрунті особистих неприязнених стосунків із потерпілим ОСОБА_10 , намагаючись силоміць вивести останнього з приміщення будинку, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості різким та рвучким рухом потягнув потерпілого ОСОБА_12 за одяг і останній, не втримавшись на ногах, впав на підлогу.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 наніс кулаком правої руки декілька ударів в область правої скроні ОСОБА_10 , завдавши йому тілесних ушкоджень у вигляді перелому правої клиновидної кістки з крововиливом в виличній ділянці справа. За висновком судово-медичного експерта № 95 від 23.03.2019 р., у ОСОБА_12 виявлено перелом правої клиновидної кістки з кривовиливом під тверду мозкову оболонку з ліва, тяжким забоєм головного мозку і крововиливом в виличній ділянці з права.
Відповідно до пп. Б.В. п. 2.1.3 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 р., вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив злочин в похилому віці. Визнав обставинами, які пом`якшують покарання вчинення злочину в похилому віці та часткове відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновок досудової доповіді, з якого вбачається, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, тому імовірність виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження на певний строк можливе.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, то апеляційний суд приходить до наступного.
За положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Наведені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, у похилому віці, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав вину та добровільно частково відшкодував завдану майнову шкоду за стаціонарне лікування потерпілого.
За висновком досудової доповіді, складеної інспектором Березівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, ймовірність вчинення повторного правопорушення є низькою, а тому виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження на певний строк є можливою.
Урахувавши всі обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, а прийняте рішення належним чином мотивував.

З урахуванням наведеного, обставин кримінального провадження, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, як про те просить апелянт, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2019 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3