ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/6164/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
власника майна ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2019 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002869 від 19.04.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
05 вересня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту нерухомого майна, у порядку ст. 174 КПК України.
У вимогах даного клопотання просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2019 на належний їй на праві власності автомобіль марки «Aydi A6 Quattro», білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .
В обґрунтування заявленого клопотання посилалась на те, що 04 березня 2019 року на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №7939 ОСОБА_4 було придбано автомобіль AUDI модель А6 QUATTRO, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 18.05.2018 року. За домовленістю сторін вартість транспортного засобу становила 389600 грн.
Зареєстрованим власником транспортного засобу був ОСОБА_6 .
06 лютого 2019 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_7 нотаріально посвідчену довіреність на право представляти його інтереси у всіх питаннях, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням, належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ автомобіля. Отже ОСОБА_7 діяв від імені та в інтересах власника, та мав всі належні повноваження для здійснення відчуження транспортного засобу.
Грошові кошти за автомобіль були оплачені, транспортний засіб по акту приймання передачі переданий заявниці, як власниці.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 08 травня 2019 року у справі №753/9218/19 задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП України в місті Києві ОСОБА_9 , про накладення арешту за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 20002869 від 19.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Потерпілим у вказаному кримінальному провадження визнано ОСОБА_10 .
В обґрунтування необхідності скасування арешту заявниця вказує на те, що у фабулі обставин, встановлених в ході досудового розслідування, які для накладення арешту на майно, вбачається, що вона, як власниця автомобіля не має будь - якого відношення до кримінального провадження.
З початку досудового розслідування нікому не оголошено про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень, обвинувальні акти не спрямовані до суду, та вона як власник майна не має процесуального статусу свідка.
Крім того, арешт на належне майно було накладено безпідставно, необґрунтовано, через те, що слідчий суддя не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, та при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна.
Заявник, як власниця майна не була присутня під час вирішення клопотання про накладення арешту на майно.
ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримала, просив задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту клопотання.
Потерпілий ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечував.
Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти скасування арешу на належний заявниці автомобіль.
Слідчий суддя, заслухавши доводи заявника, вислухавши у поясненнях потерпілого та прокурора вивчивши клопотання, дослідивши документи доданих до нього, оглянувши матеріали кримінального провадження приходить до наступних висновків.
Слідчим відділом Дарницького УП ГУ НП у м. Києві розпочато кримінальне провадження №20002869 від 19.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 04 січня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні офісу ТОВ «СВ Кар» котрий знаходиться по вулиці Дніпровська Набережна 26 Ж в м. Києві уклав договір лізингу на придбання в розстрочку автомобіля марки «Aydi A6 Quattro», білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , котрий відповідно до свідоцтва про його реєстрацію серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , та сплативши в дені підписання відповідного договору необхідну суму грошових коштів, а саме 4950 доларів США отримав ключі та свідоцтво про реєстрацію на вищевказаний автомобіль.
В подальшому ОСОБА_7 здійснював щомісячні грошові платежі відповідно до умов укладених ним договорів, після чого здійснивши щомісячні платежі за березень 2019 року перестав виходити на зв`язок та сплачувати грошові кошти за придбані ним автомобілі.
Під час проведення досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження встановлено, що відповідно до наявної в базі сервісного центру МВС України інформації автомобіль марки «Aydi A6 Quattro», білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , 06 березня 2019 року було перереєстровано без згоди на те попереднього власника в ТСЦ № 2641 з державних реєстраційних номерних знаків НОМЕР_2 на реєстраційній номерні знаки НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 та в подальшому, а саме, 16 березня 2019 року вищевказаний транспортний засіб було перереєстровано в ТСЦ № 3243 із державних реєстраційних номерних знаків НОМЕР_4 на державні реєстраційні номерні знаки НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 .
Відповідно до постанови слідчого від 09.05.2019 автомобіль марки «Aydi A6 Quattro», білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2014 року випуску - визнано речовим доказом.
У рамках означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2019 у справі № 753/9218/19 за клопотанням слідчого СВ Дарницького УП ГУНП України в місті Києві ОСОБА_9 накладено арешт на автомобіль марки «Aydi A6 Quattro», білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Як вбачається із ухвали слідчого судді від 08.05.2019 накладення арешту на майно обґрунтовано тим, що вилучене майно відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, а тому, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження цього майна, таке підлягає арешту.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження відомості про кримінальне правопорушення внесено в ЄРДР 19.04.2019 та досудове розслідування триває, про те відомостей, що станом на день розгляду вказаного клопотання, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-якій особі не оголошено, при цьому слід наголосити на тому, що ОСОБА_4 не є підозрюваною, обвинуваченою, засудженою у даному кримінальному провадженні, також не є особою, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.
Крім того, потерпілий у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 надав нотаріально посвідчену згоду на скасування арешту на вказаний автомобіль.
У відповідності до приписів ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
У судовому засіданні заявником як на підставу скасування арешту з майна наголошувалось на тому, що ОСОБА_4 є законним та добросовісним набувачем майна на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №7939, добросовісно ним володіє та користується, а тому на таке майно арешт не може бути накладено, тільки якщо воно має ознаки речового доказу, при цьому, арештоване майно такими ознаками наділено не було, усі доводи слідчого з цього приводу є надуманими та суперечливими, не підтвердженими належними доказами, а тому відсутність у спірного автомобіля ознак доказу, є підставою для скасування арешту та реалізації права щодо свободи користування та розпорядження, як добросовісний набувач майна.
При цьому, перебування нерухомого майна під арештом суттєво порушує права власника на вільне розпорядження належним йому майном, яке є невід`ємною частиною права власності.
Слідчий суддя вважає, що оскільки слідчий у судове засідання не з`явився належних доказів на існування обставин, на які він посилався в обґрунтування необхідності застосування арешту належного ОСОБА_4 автомобіля марки «Aydi A6 Quattro» не надав та не обґрунтував таку ступінь втручання у права та свободи заявника як власника майна, на яке він просив накласти арешт, крім того, не надав відомостей того, що на даній стадії досудового розслідування є необхідність у забезпеченні вказаного кримінального провадження, як арешт майна, із чим кримінально процесуальний закон пов`язує можливість скасування арешту майна.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що заявником доведено необґрунтованість накладення арешту на належне їй майно, оскільки, вилучене майно не відповідає жодним із критеріїв, визначених ст. 170 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його слідів та не може бути використане як доказ фактів чи обставин, що встановлюється під час досудового розслідування, а відтак клопотання підлягає задоволенню.
Враховуючи те, що наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна спростовані заявником у ході розгляду клопотання, а відтак клопотання підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 170-175, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2019 на автомобіль марки «Aydi A6 Quattro», білого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: