ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 212/3875/19
Провадження № 1-кп/210/565/19

"17" вересня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
У провадження Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 травня 2019 року, надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Відповідно до повідомлення Криворізької установи виконання покарань отримано інформацію про те, що строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 19.09.2019 року, тому судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності тримання обвинуваченого під вартою.
У судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його строк закінчується 19 вересня 2019 року. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, які враховувались під час обрання даного запобіжного заходу відносно обвинуваченого не змінилися.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання про розгляд кримінального провадження, без її участі.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти продовження строку тримання під вартою та просили суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, колегія суддів, приходить до наступних висновків.

Вимогами п.2 ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Колегія суддів враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою , в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60).

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 12 років, а також особу обвинуваченого, а саме, останній є несудимим, має постійне місця реєстрації та проживання у м. Одеса, працює, не одружений, дітей на утриманні не має.

Вказане свідчить про наявність ризиків: переховування від суду, вплив на свідків (які станом на 17.09.2019 року не допитані) та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується та імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Крім того, колегією суддів враховується тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Тому, колегія суддів вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановлених ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу, на даному етапі проведення судового розгляду, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому необхідно продовжити йому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, тобто до 15 листопада 2019 року включно.

Копію ухвали направити до ДПтСУ Криворізька установа виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області №3, для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.
Головуючий суддя: ОСОБА_1
Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3