Провадження №1-кс/127/9753/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2019 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчий СВ Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_6 , 20.06.2019 року звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 18.06.2019 близько 00:00 год. ОСОБА_4 , маючи не зняту і не погашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 14.12.2015, знаходився у м. Вінниці по

вул. Хмельницьке шосе, 107 на території Автостанції «Західна», біля платформи №5.

В цей час ОСОБА_4 розпивав алкогольні напої разом із раніше не відомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В ході спілкування ОСОБА_8 виразився нецензурною лайкою, в результаті чого між ним та ОСОБА_7 виник конфлікт.

У подальшому, в ході спілкування ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у останніх виник єдиний злочинний умисел на заволодіння майном ОСОБА_8 , в результаті чого ОСОБА_4 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи на меті матеріально збагатитись, з корисливих спонукань, керуючись жагою до легкої наживи, реалізовуючи свій злочинний намір, діючи відкрито, з метою заволодіння майном потерпілого, вчинили наступні дії.

ОСОБА_7 сидячи ліворуч від ОСОБА_8 почав наносити удари ліктем правої руки в груди останнього, в результаті чого ОСОБА_8 захищаючись схрестив руки на грудях.

Водночас, ОСОБА_4 реалізуючи єдиний умисел сів праворуч від ОСОБА_8 і також почав наносити ліктем лівої руки удари в груди, після чого ОСОБА_7 зажав дві руки ОСОБА_8 , а ОСОБА_4 дістав з лівої передньої кишені джинсів потерпілого мобільний телефон марки «Philips E 106» чорного кольору та із задньої лівої кишені грошові кошти в сумі 20 гривень.

У подальшому, потерпілий ОСОБА_8 втік з місця події, а ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не маючи на меті повернути майно власнику покинули місце вчинення кримінального правопорушення, чим завдали потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

За підозрою в скоєнні даного кримінального правопорушення о 00.05 год. 18.06.2019 в порядку ст. 208 КПК України, затримано: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарванці, Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше засуджувався: 14.12.2015 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, 07.06.2019 звільнений з Державної установи «Літинська виправна колонія №123» на підставі відбуття призначеного покарання.

ОСОБА_4 , 18.06.2019 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_4 , підтверджується наступними доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме: заявою ОСОБА_8 , від 18.06.2019 року; протоколом огляду місця події від 19.06.2019 року; протоколом огляду місця події від 19.06.2019 року; протоколом огляду предмета від 19.06.2019 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 18.06.2019 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 18.06.2019 року; постановою про визнання предмета речовим доказом; випискою з МКЛ ШМД від 18.06.2019 та іншими матеріалами по справі.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Підставою для обрання вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , тяжкого злочин та ризиків визначених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги вищевикладене та те, що ОСОБА_4 , підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, в стані алкогольного сп`яніння, а також той факт, що наявність таких соціальних зв`язків як сім`я, робота та постійне місце проживання не стали перепоною до вчинення кримінального правопорушення з застосуванням насильства, дають підстави слідству вважати, що останній усвідомлюючи можливість подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та вчиняти нові умисні кримінальні правопорушення, а тому наявні ризики відповідно до п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які були завдані вчиненням злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Домашній арешт як і застава не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійснення ним психологічного впливу на потерпілого та свідків, тощо.

Оскільки, злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , скоєний з застосування насильства відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не зобов`язаний визначати розмір застави. На підставі викладеного слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив обрати підозрюваномуОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати запобіжний захід, який не пов`язаний з позбавлення волі, а саме домашній арешт в нічний період доби.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження № 0000667, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК Українипідставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 18.06.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000667 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
18.06.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).
На думку суду, відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.
Санкція ст. 186 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше судима та підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а тому відноситься до кола осіб до яких може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні злочину за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, підозрюваний офіційно не працює, тобто не має постійного джерела прибутку, не одружений, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів, раніше судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та підозрюється у вчиненні нового злочину, а тому суд підчас розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчиняти інші злочини,а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього кодексу, має право не визначити розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому підозрюваному ОСОБА_4 розмір застави суд не визначає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчий СВ Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначити строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 00 год. 05 хв. 16 серпня 2019 року в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 00 год. 05 хв. 16 серпня 2019 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя