Ухвала
Іменем України
24 липня 2019 року

м. Київ
справа № 757/10564/19-к

провадження № 51-1955 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань щодо перешкоджання у листуванні з Європейським судом з прав людини, відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року повернуто ОСОБА_4 його апеляційну скаргу на вказану ухвалу слідчого судді, оскільки вона подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а питання про поновлення цього строку він не порушував.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з вищевказаними судовими рішеннями.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.
Зокрема, в цій ухвалі зазначено, що скаржник надав копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду, яку він отримав з Єдиного державного реєстру судових рішень, при цьому встановити, що таке судове рішення стосується саме ОСОБА_4 не можливо, оскільки це рішення знеособлене.
До того ж, в ухвалі касаційного суду зазначено, що у касаційній скарзі ОСОБА_4 , не погоджуючись з ухвалою слідчого судді та з рішенням апеляційного суду, не звернув уваги, що ухвала слідчого судді не є предметом оскарження у суді касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_4 не наводив доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення апеляційного суду про повернення його апеляційної скарги. Натомість зміст касаційної скарги ОСОБА_4 зводився до порушення його права на реєстрацію заяви про злочин, а також у касаційній скарзі ОСОБА_4 наводив доводи щодо незабезпечення його правовим захистом центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
При цьому, в ухвалі касаційного суду вказано, що ОСОБА_4 , ставлячи вимогу до касаційного суду, а саме зобов`язати орган з надання безоплатної вторинної допомоги призначити йому захисника та зобов`язати Державне бюро розслідувань негайно зареєструвати його заяву про злочин, не звернув уваги, що такі вимоги викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК та не відповідають повноваженням касаційного суду.

Окрім того, ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі ставив вимогу перед судом касаційної інстанції про скасування судових рішень, однак не конкретизував подальші наслідки, зокрема, щодо призначення нового розгляду в суді першої або апеляційної інстанцій, при цьому не звернув уваги, що предметом оскарження є ухвала апеляційного суду.

В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 , йому роз`яснювалося, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Також, в цій ухвалі ОСОБА_4 роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.
При цьому ОСОБА_4 у резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.
В межах встановленого строку на усунення недоліків ОСОБА_4 на виконання ухвали касаційного суду від 22 квітня 2019 року направив до Верховного Суду заяву.
Однак, зміст цієї заяви знову зводиться лише до порушення його права на реєстрацію заяви про злочин, та містить посилання щодо ігнорування, на його думку, касаційним судом клопотання про забезпечення його безоплатною вторинною правовою допомогою.
Тобто, у повторній заяві знову не наведено доводів щодо незаконності чи необґрунтованості ухвали апеляційного суду, якою повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, оскільки вона подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, та не сформульовано прохальну частину цієї заяви у відповідності до вимог статті 436 КПК.
Отже, ОСОБА_4 надіслав на усунення недоліків заяву повторно без урахування вимог ухвали касаційного суду та дотримання вимог статті 427 КПК, при цьому всупереч частини 5 статті 427 КПК знову не надав копію оскаржуваного рішення апеляційного суду.
Таким чином, ОСОБА_4 не усунув недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, при тому, що зазначені недоліки є суттєвими та перешкоджають відкриттю касаційного провадження за його касаційною скаргою, зокрема, не зазначив доводів та підстав для скасування судових рішень та не надав копію оскаржуваного рішення апеляційного суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути ОСОБА_4 йогокасаційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3