ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/6918/19 (пр. № 1-кп/201/818/2019), відомості про яке 05 квітня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000839, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, раніше судимого: 14 грудня 1998 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді трьох років позбавлення волі, відбування якого було відстрочено на підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) на два роки, та штрафом в дохід держави у розмірі 200 гривень; 14 квітня 1999 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст.ст 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі зі штрафом у розмірі 200 гривень, звільненого 07 грудня 2001 року за постановою Машівського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2001 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання один місяць двадцять сім днів; 11 квітня 2002 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, звільненого 01 березня 2006 року за відбуттям строку покарання; 27 серпня 2007 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі; 14 листопада 2007 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, звільненого 06 грудня 2008 року за постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання шість місяців три дні; 27 вересня 2010 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 27 березня 2013 року за відбуттям строку покарання; 22 травня 2014 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з трирічним іспитовим строком, який ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року було скасовано із призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі; 04 червня 2015 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 26 серпня 2016 року за ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання один рік п`ятнадцять днів; 15 червня 2018 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком три роки; 29 березня 2019 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, неодруженого, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Обвинувачений ОСОБА_4 03 квітня 2019 року у вечірній час доби, перебуваючи на береговій смузі біля річки Дніпро в районі вул. Набережній Заводській в м. Дніпрі, більш точній час та місце під час досудового розслідування встановити не вдалося, на землі побачив поліетиленовий згорток, перевіривши вміст якого, зрозумів що в середині нього знаходиться особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, обіг якого обмежений.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_4 достовірно розуміючи, що знайдена ним речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого обмежений - канабіс, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту, діючи умисно, повторно, незаконно придбав наркотичний засіб - канабіс для особистого вживання без мети збуту, сховавши його у праву кишеню одягненої на ньому куртки, тим самим, умисно, незаконно придбав, почав зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту пересуваючись пішим ходом вулицями м. Дніпра.

04 квітня 2019 року у період часу з 11.30 години до 11.50 години за адресою: м. Дніпро, пл. Шевченка, поблизу буд. 3, обвинувачений ОСОБА_4 в присутності двох понятих видав працівникам поліції з правої кишені куртки, вдягненої на ньому, поліетиленовий пакет, в середині якого знаходилась речовина масою 21,0890 г., яка є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 18,9801 г.

2. Обвинувачений ОСОБА_4 14 травня 2019 року приблизно о 12 годині 40 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 16, який розташований по вул. Полігонній в м. Дніпрі, зустрів раніше знайому йому ОСОБА_5 . Після чого, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, побачив в лівій руці останньої мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору, який належить потерпілій ОСОБА_5 та, який обвинувачений ОСОБА_4 визначив предметом свого злочинного посягання.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно, підійшов до потерпілої спереду, після чого, лівою рукою штовхнув її в ліве передпліччя. Далі, обвинувачений ОСОБА_4 відкрито, розуміючи, що його дії є очевидними для самої потерпілої, правою рукою, шляхом ривку, заволодів мобільним телефоном марки «Nokia» моделі «113» ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору, який був в лівій руці потерпілої та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 відкрито із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, викрав чуже майно, а саме мобільний телефон марки «Nokia» моделі «113» ІМЕІ НОМЕР_1 , чорного кольору спричинивши потерпілій ОСОБА_5 , згідно висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 2498-19 майнову шкоду у розмірі 350,00 грн. з урахуванням ПДВ.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчинених ним діянь та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 :

-у незаконному придбанні і зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України;

-у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно і поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, передбаченої ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, який набрав законної сили 03 травня 2019 року, а отже, з вказаних обставин вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив одне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України до набрання зазначеним вироком законної сили, а інше кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України після набрання ним законної сили, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та ч. 1 ст. 71 КК України, що повністю відповідає судовій практиці, зокрема, викладеній у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків, що також підтверджено висновком, який викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к (провадження № 51-830км/18).

Таким чином, з врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів та вироків, застосувавши принципи поглинення менш суворого покарання більш суворим та часткового приєднання невідбутої частини покарання, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який незважаючи на те, що свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, однак, систематично вчинив декілька кримінальних правопорушень, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, не працевлаштований та не має постійного доходу, що вказує про небажання останнього стати на шлях виправлення, а також обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а отже, сукупність всіх цих даних свідчить про недоцільність призначення ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям, а призначення реального покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, достатності і співрозмірності призначення покарання.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення вищезазначеного призначеного покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді двох років позбавлення волі, більш суворим покаранням за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, визначивши ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину вищезазначеного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, шляхом поглинення покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, покаранням призначеним за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року, у виді одного року двох місяців позбавлення волі, визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з 14 травня 2019 року, залишивши йому до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Зарахувати ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного йому покарання, строк його попереднього ув`язнення з 14 травня 2019 року до дня набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку одному дню позбавлення волі дорівнює один день попереднього ув`язнення.

Речові докази особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігається у камері зберігання речових доказів Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 343) знищити; мобільний телефон марки «Nokia», модель «113», чорного кольору залишити за належністю власнику ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 1256,06 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят шість гривень шість копійок).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1