УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2019 року

м. Київ
справа 524/8937/18
провадження № 51-2804ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2019 року в межах кримінального провадження № 0002565 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Кохнівка Кременчуцького району Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у цьому АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2012 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 28 березня 2014 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 21 грудня 2018 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 289 КК на строк 2 роки; ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Цим вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 16 липня 2018 року у період з 06:00 до 08:00, перебуваючи біля будинку № 91 на вул. Небесної Сотні у м. Кременчуці Полтавської області, за допомогою ОСОБА_6 , який не був обізнаний про його злочинний намір, шляхом буксирування автомобілем «Renault Symbol» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ-21011 (державний номерний знак НОМЕР_2 ), належним потерпілому ОСОБА_7 , та перемістив його на вул. Бетонну, 27 у м. Кременчуці Полтавської області, заподіявши потерпілому майнової шкоди на суму 12 212, 30 грн.
Він же в період з 13:00 06 серпня 2018 року до 05:15 07 серпня 2018 року, перебуваючи біля будинку № 25/9 на вул. Павлівській у м. Кременчуці Полтавської області, діючи повторно, за допомогою ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинний намір ОСОБА_4 , шляхом буксирування автомобілем «Mercedes Vito» (державний номерний знак НОМЕР_3 ) незаконно заволодів автомобілем марки «Газель 3302» (державний номерний знак НОМЕР_4 ), належним потерпілому ОСОБА_9 , та перемістив його на вул. Гійома Боплана (Червонопрапорна), 24/9 у м. Кременчуці Полтавської області, заподіявши потерпілому майнової шкоди на суму 57 790 грн.
Крім того, він же, в період з 21:00 08 серпня 2018 року до 02:40 09 серпня 2018 року перебуваючи біля будинку № 63 на вул. Київській у м. Кременчуці Полтавської області, діючи повторно, за допомогою ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинний намір ОСОБА_4 , шляхом буксирування автомобілем «Mercedes Vito» (державний номерний знак НОМЕР_3 ) незаконно заволодів автомобілем марки «Газель 2705-222» (державний номерний знак НОМЕР_5 ), належним потерпілому ОСОБА_10 та перемістив його на вул. Гійома Боплана (Червонопрапорна), 24/9 у м. Кременчуці Полтавської області, заподіявши потерпілому майнової шкоди на суму 37 210 грн.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 12 березня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінальних правопорушень і його особі через суворість, просить змінити постановлені щодо нього судові рішення й на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
Захисник на обґрунтування своїх вимог указує на те, що судами як першої так і апеляційної інстанцій не в повній мірі враховано особу ОСОБА_4 , а саме те, що засуджений хоча і раніше судимий, однак після звільнення його умовно-достроково минув тривалий час до моменту вчинення ним інкримінованих йому злочинів. Також ОСОБА_5 зазначає, що засуджений офіційно не працевлаштований, однак під час судового засідання повідомив, що постійно працював без оформлення на центральному продуктовому ринку м. Кременчука. Крім того, ОСОБА_4 має постійне місце проживання і проживає з цивільною дружиною, має батьків похилого віку, які є пенсіонерами та хворіють і потребують піклування з боку їхнього сина, за місцем проживання він характеризується позитивно, тяжких наслідків не настало, потерпілими не заявлено цивільних позовів та відшкодовано шкоду в повному обсязі всім потерпілим у добровільному порядку. Судами також не враховано думки всіх трьох потерпілих щодо міри покарання ОСОБА_4 , а тому безпідставно, на думку захисника, не застосовано положень ст. 75 КК і не звільнено засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 289 ККВерховний Суд не перевіряв, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині захисник не оскаржує.
Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, що належать до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; наслідки, що настали; особу засудженого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, а також стан його здоров`я, вік та його сімейний стан. При цьому суд відніс повне визнання вини, сприяння органам досудового розслідування та часткове відшкодування шкоди до обставин, що пом`якшують покарання, і не встановив обставин, що його обтяжує.
З огляду на наведене суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому мінімального покарання у виді позбавлення волі передбаченого санкціями статей, за якими його засуджено без призначення додаткового покарання, визначивши остаточний його вид і розмір, на підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень через суворість, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеним захисником ОСОБА_5 у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданій апеляційній скарзі, та, врахувавши конкретні обставини справи, кількість епізодів злочинів, особу засудженого (котрий після закінчення строку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за злочини у сфері обігу наркотичних засобів знову вчинив ряд епізодів незаконного заволодіння транспортними засобами) та висновки органу пробації про наявність середніх ризиків небезпеки засудженого для суспільства, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що немає підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість, як і немає підстав для застосування положень ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині визначення виду й розміру покарання призначеного засудженому ОСОБА_4 відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості обраного ОСОБА_4 заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навела.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки касаційна скарга та надані до неї судові рішення свідчать, що підстави для задоволення скарги відсутні, Верховний Суд, керуючись нормою п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 грудня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3