В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/523/18

Провадження № 1-кп/348/79/19

26 листопада 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілої: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000803 за обвинувальним актом від 13.03.2018 р. щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, на утриманні одна неповнолітня дитина, з повною загальною середньою освітою, не судимої, громадянки України, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_4 умисно спричинила легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 .

Злочин нею вчинено при наступних обставинах.

25.11.2017 року біля 14 год 30 хв. обвинувачена ОСОБА_4 перебувала на подвір`яї по місцю проживання по АДРЕСА_1 , де зустріла ОСОБА_6 , з якою тривалий час перебуває у неприязних відносинах та між ними виник словесний конфлікт.

В ході якого обвинувачена ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою нанесенння тілесних ушкоджень взяла частинки цегли та декілька разів кинула їх у ОСОБА_6 . Після цього схопила потерпілу ОСОБА_6 за верхній одяг та розмахуючи цеглою, яка знаходилась у руці нанесла один удар в ділянку обличчя з правої сторони, чим заподіяла тілесні ушкодження.

Внаслідок неправомірних дій потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді подряпини правої половини обличчя, садна правої кисті, синця лівого стегна, які згідно висноку судово- медичного експерта № 289 від 22.12.2017 р. відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ст.125 ч.1 КК України не визнала та суду пояснила, що між її родиною та родиною потерпілої є тривалі неприязні відносини. 24.11.2017 року до неї на подвір`я приїхав автомобіль марки «Камаз» з людьми серед яких був ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та загрузили частину цегли. Наступного дня 25.11.2017 року десь близько 14:30 год. побачила, що до подвір`я зайшла потерпіла ОСОБА_9 в нарядному одязі, носила та кидала цеглу на стежку. Вона вийшла з будинку на сходи і між ними відбулася словесна суперечка за цеглу, штовханини та бійки між ними не було. Вона не наближалася, так як ОСОБА_6 кидала цеглу під ноги. Також побачила що до подвір`я наближається дідо ОСОБА_10 . Вона звернулася в поліцію з приводу неправомірних дій потерпілої. Вважає себе не винуватою, стверджує, що потерпіла прийшла на її подвір`я спровокувати конфлікт, а тілесні ушкодження отримала відкидаючи цеглу.

Захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що потерпіла дала неправдиві показання, зокрема що стосується особи яка їй нанесла тілесних ушкодження. У рапорті про виклик зі служби 102 вказала, що її побила тета, переплутавши із двоюрідною сестрою, зазначила іншу адресу- АДРЕСА_2 замість 198 а, також зазначила, що після подій 24.11.2017 року, де родичі потерпілої незаконно проникли на приватну території, 25.11.2017р. потерпіла умисно прийшла з метою провокації з метою подальшого порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , Крім того, зазначила про наявність підстав застосування концепції плодів отруйного дерева згідно рішення Європейського суду " Яременко проти України" відтак як висновок експерта побудований на догоспітальному протоколі, який не вилучався у встановленого законом порядку, що є істотним порушенням, тому такий висновок є недопустимим доказом. Також зазначає, що експертом не з`ясовано механізм нанесення тілесних ушкоджень так як перед експертом не ставилося питання чи наносились тілесні ушкодження зокрема частиною цегли. Вважає також суперечливими показання свідків в частині часу події, так як дідо потерпілої вказує на 10 год., а потерпіла та свідок ОСОБА_11 вказує на 14.30 год., ставить також під сумнів показання свідка ОСОБА_11 , так як остання в силу розташування території не могла бачити місце події.
Також захисник посилається на те, що суд в судовому засіданні безпосередньо не досліджував речовий доказ, такий як куртка на які вказує сторона обвинувачення, що є порушенням вимог ст.23 КПК України, відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо.
Просить закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1.ст.125 КК України.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини, її вина підтверджується сукупністю доказів, які дослідженні в судовому засіданні, та в своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченої на непричетність до злочину та реально відтворюють дійсну картину подій вчиненого обвинуваченою злочину, зокрема:

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає в АДРЕСА_3 . Обвинувачена ОСОБА_4 є її двоюрідною сестрою з якою вона перебуває в тривалих неприязних стосунках. В АДРЕСА_1 колись проживав її покійний батько ОСОБА_12 .. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме цегла для будівництва будинку, яка була складена на земельній ділянці ОСОБА_4 .. 24.11.2017 року її брат намагався забрати цеглу, однак сім`я ОСОБА_13 вчинивши конфлікт перешкодила йому в цьому.

25.11.2017 року зранку зателефонувала її мати і повідомила, що ОСОБА_13 обгородили цеглу коликами та попросила її сфотографувати. Біля 14:00 год. вона прийшла до будинку ОСОБА_4 , щоб зробити фото і стояла поряд з купою цегли. З будинку вийшла ОСОБА_14 , яка почала на неї кричати, погрожувати словесно щоб вона йшла геть. Пізніше з хати вийшла ОСОБА_4 та між ними розпочалася словесна суперечка, під час якої ОСОБА_4 продовжувала погрожувати їй словесно. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_4 кидала кусками цегли в неї, а вона відступаючи прикрилася правою рукою та отримала удар по вказаній руці. ОСОБА_4 продовжувала кидати кусками цегли ціленаправлено в неї та один з них попав в ліку ногу. Після чого вона підійшла до неї схопивши за куртку, розмахуючи цеглою перед обличчям нанесла їй удар в праву половину обличчя. Вона уникаючи даного удару отримала подряпини на обличчі. За деякий час до них підійшов дідо ОСОБА_15 і конфлікт припинився. Про вчинений стосовно неї злочин вона відразу повідомила поліцейських.
В результаті неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_4 вона отримала тілесні ушкодження у вигляді подряпини правої половини обличчя , садна правої кисті, синця лівого стегна. Просить суд обрати покарання обвинуваченій згідно закону.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав суду показання, що він є дідом потерпілої ОСОБА_6 .. Після смерті зятя ОСОБА_12 залишилась спадщина, а саме земельна ділянка на якій поскладено цеглу. Як спадщина цегла перейшла дочці ОСОБА_17 24.11.2017 року його внук ОСОБА_18 частково забрав цеглу. Однак через конфлікт, які спровокували сім`я ОСОБА_13 , частина цегли залишилася на їх господарстві. Останні загородили цеглу побивши колики.

25.11.2017 року його внука ОСОБА_6 пішла до земельної ділянки по вул. Довбуша, щоб подивитися що там відбувається, а він через деякий час пішов за нею. По дорозі він зустрів ОСОБА_19 , яка сказала йому про конфлікт дівчат і він зрозумів, що б`ють його внучку. Коли він підійшов ближче до вказаного місця то побачив, що ОСОБА_4 тримає одною рукою потерпілу ОСОБА_6 , а другою рукою наносить удари. Підійшовши до ОСОБА_17 остання розповіла йому, що її побила ОСОБА_4 .. На обличчі в ОСОБА_17 він побачив рану на щоці, також вона казала, що її болить нога.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 суду дала показання, що є мамою потерпілої ОСОБА_6 , а обвинувачена ОСОБА_4 є племінниця її покійного чоловіка.

25 листопада 2017 року в обід їй подзвонила дочка ОСОБА_6 і сказала що її побила ОСОБА_4 .. Приїхавши на місце вона побачила на обличчі ОСОБА_6 та носі кров, пуховик був розірваний. Дочка плакала та казала що її болить нога і рука. На місця був її батько ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та її мати ОСОБА_14 стояла на порозі в хаті. Пізніше зі слів ОСОБА_6 вона дізналася, що ОСОБА_4 накинулася на неї і побила через те, що остання підійшла до купи цегли. Крім того, ОСОБА_4 намагалася вдарити її цеглою по обличчі, однак дочка ухилилася і нею поцарапала ніс і обличчя.

Свідок ОСОБА_19 дала суду показання, що до події яка відбулася 25.11.2017 року вона ні потерпілу ні обвинувачену не знала.

25 листопада 2017 року до обіду вона йшла до своєї знайомої ОСОБА_18 , яка живе на початку с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області. Проходячи повз зупинку на відстані 30 метрів вона побачила як «чубляться» двоє дівчат. Їй було видно що "вища" дівчина наносила удари рукою "меншій" по обличчю і в другій руці щось тримала, але який саме предмет їй видно не було. В судовому засіданні вона впізнала дівчину, яка наносила удари - і вказала на обвинувачену ОСОБА_4 , а інша дівчина, яку били вона вказала потерпілу ОСОБА_6 .. В цей час надійшов ОСОБА_16 і сказав, що б"ють його внуку та побіг туди, а вона пішла до своєї подруги.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які є матір"ю та рідною сестрою обвинуваченої суду дали показання, що 25.11.2017 року не були присутніми при конфлікті який виник між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .. Пізніше коли вони прийшли на місце події то побачили, що там були ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 .. Ствердили, що на обличчі ОСОБА_6 будь -яких тілесних ушкоджень не бачили.

Допитаний в якості експерта ОСОБА_25 в судовому засіданні у повній мірі підтримав свій висновок, та дав роз"яснення висновку експерта № 289 від 22.12.2017 р..

Зокрема пояснивши суду, що ним складений висновок експерта № 289 від 22.12.2017р. Зазначає, що виявлені на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень могли утворитися від дії тупих твердих предметів, а подряпина від дії твердого тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, в тому числі частинами цегли. Термін утворення вказаним тілесних ушкоджень відповідає терміну вказаному підекспертною, а саме 25.11.2017 року близько 14:30 год.. Характер локалізація виявлених тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення від ударів у вказані анатомічні ділянки в кількості не менше трьох фізичних контактних дій. Об`єктивних даних про неспроможність обвинуваченою вчиняти неправомірні дії, нахилятися та кидати цеглою з посиланням на незадовільний стан здоров`я ним не встановлено.
Вина обвинуваченої ОСОБА_4 також доводиться письмовими доказами:

- даними рапорту на ім`я начальника Надвірнянського відділу поліціїГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_26 , згідно якого - 25.11.2017р отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 7453 від 25.11.2017р. о 14:25 за адресою АДРЕСА_3 тета вчинила конфлікт та намагалась забрати цеглу яка належить заявниці. Заявник ОСОБА_6 .. Результат опрацюванння зазначено 25.11.2017р. виїздом на місце події вставновлено що 25.11.2017р. близько 13:00. год в АДРЕСА_2 ОСОБА_4 спричинила тілесні ушкодженння ОСОБА_6 ( а.с 152)

- витягом з ЄРДР № 0000803 згідно дата надходження заяви 25.11. 2017р. Заявник ОСОБА_6 ,кваліфікація ст.125 ч.1 КК України фабула 25.11.2017 біля 14:30 в АДРЕСА_2 ОСОБА_4 спричинил тілесні ушкодження у виді синців по тілу.( а.с 151)

- даними протоколу прийняття заяви від 25.11.2017р. згідно якого потерпіла повідомила обставини події зокрема, що 25.11.2017 року біля 14:30 хв. в АДРЕСА_2 ОСОБА_4 спричинила тілесні ушкодження у виді синців по тілу ( а.с 49).

- даними протоколу огляду місця події від 14.12.2017, та фото таблицею до вищевказаного протоколу з відповідними поясненнями до нього, відповідно до якого, в присутності понятих, було оглянуто території господарства, розташована за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 , деталізовано місце вчинення злочину, зокрема зазначено що зліва від будинку на відставні 5 м знаходяться частинки розбитої цегли.(місце вчинення злочину).( а.с. 52-58)

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.12.2017, за участюпотерпілої ОСОБА_6 , яка в присутності понятих підтвердила свої свідчення та детально відтворила обставини події які відбувалися 25.11.2017р біля 14:30хв. та показала як обвинувачена ОСОБА_4 нанесла їй тілесних ушкоджень (а.с.59-61)
- даними відеозапису слідчого експерименту, який долучено до протоколу проведення слідчого експерименту від 27.12.2017 року. В результаті перегляду вищевказаного відеозапису було встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 , знаходячись на місці злочину детально та послідовно відтворила обставини спричинення їй тілесних ушкоджень, конкретизувала свої показання в частині механізму нанесення ударів, які були заподіяні до неї з боку обвинуваченої ОСОБА_4 , стверджуючи, що остання, кидаючи частинками цегли нанесла удари в праву руку та ліву ногу.Після цього схопивши за верхній одяг та розмахуючи цеглою яка знаходилась у руці нанесла один удар в ділянку обличчя з правої сторони, поцарапавши його так як потерпіла намагалася ухилитись. Про вчинений стосовно неї злочин вона відразу повідомила поліцейських. Зі змісту відеозапису вбачається, що місцем злочину фактично є господарство по АДРЕСА_1 . Зокрема, під час проведення відтворення потерпіла ОСОБА_6 звертає увагу слідчогої на те, що на місці злочину залишилися частини цегли, що свідчить про те, що потерпілою правильно визначено місце вчинення злочину і її показання в цій частині є правдивими. (а.с. 49)
-даними висновком експерта судово-медичної експертизи за №289 від 22.12.2017 згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження, а саме подряпина правої половини обличчя, садно правої кисті, синець лівого стегна, та по своєму характеру пошкодження відносяться до ступеня легких тілесних ушкоджень, які отримані від дії тупих твердих предметів, а подряпина від дії твердого тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею та можуть відповідати терміну вказаним під експертною. Характер локалізація виявлених тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення та і від ударів руками та ногами у вказані анатомічні ділянки не менше трьох фізичних контактних дій (а.с.50)
-даними догоспільного клінічного протоколу № 4660 з якого вбачається, що ОСОБА_6 25.11.2017 року в 17:30 год. звернулася до чергового лікара Надвірнянської ЦРЛ. Згідно даного протоколу зі слів ОСОБА_6 , 1997 р.н. її побила відома (сестра). На час огляду скарги на біль голови, лівого стегна. Об-но: подряпина правої половини обличчя. садно в основі ІІ пальця по тильній поверхні. Синці по задньо-латеральній поверхні лівого стегна 3 на 4 см. Попередній діагноз ЧМТ? Подряпина лівої половини обличчя, садно основи ІІ п. Синець н/з лівого стегна. Ренгенодіагностика № 11547 від 25.11.2017 року на рентгенограмах черепа в 2-х проекціях порушень цілості кісткової структури кісток черепа не виявлено. Невр 25.11.2017 р. скарги на час огляду відсутні. ОСОБА_27 зіниці D=S, окорухових пат симптомів не визн. Обличчя симертичне. Сухожильні риси рівномірні. Стопні пат знаки відсутні. Менінгіальні симптоми не визн. Вегетативні пат змін не визн. (а.с. 51 )
- даними протоколу огляду речового доказу від 27.12.2017, та фототаблиці до нього, за участю спеціаліста, з якого вбачається, що було оглянуто куртку жіночу, виготовлену із балонової тканини чорного кольору. При огляді виявлено пошкодження, а саме на лівому рукаві ділянці плеча наявний розрив тканини «Г» подібної форми, через який спостерігається синтетичний утеплювач білого кольору. (а.с.62-65);
Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 злочину, інкримінованого їй стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків, письмовим доказам по справі.

Суд вважає доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_4 щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення неспроможними, а показанням обвинуваченої ОСОБА_4 судом обґрунтовано дано критичну оцінку та розцінено як спосіб захисту та бажання ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Що ж стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_4 з приводу того, що вона не спричиняла потерпілій тілесних ушкоджень, а остання отримала їх відкидаючи цеглу та в судовому засіданні дала суду неправдиві показання, то суд їх розцінює як особливе ставлення обвинуваченої до скоєного з власних міркувань і життєвих принципів, яке суперечить встановленим нормам моралі у суспільстві, та суд розцінює як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, а ч.1 ст. 95 цього Кодексу визначено, що показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту, крім іншого, потерпілим щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Виходячи з викладеного, показання потерпілого є самостійним видом (джерелом) доказів, який являє собою відомості про обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, значення яких полягає в тому, що вони являють собою ефективний засіб відстоювання прав та інтересів потерпілого. Крім того, за допомогою показань потерпілого встановлюються обставини, що мають суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину, а також вони виступають важливим засобом встановлення значущих у кримінальному провадженні обставин тоді, коли потерпілий прямо вказує на причетність особи, винної у вчиненні злочину. При цьому, можливість встановлення за допомогою показань потерпілого з достовірністю обставин кримінального провадження забезпечується відповідальністю за дачу завідомо неправдивих показань.
Так, потерпіла ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань згідно ст.384 КК України (в той час як обвинувачена ОСОБА_4 згідно чинного законодавства не попереджається про кримінальну відповідальність), в ході судового розгляду даного кримінального провадження без жодних сумнівів прямо і наполегливо вказала на ОСОБА_4 як на особу, яка вчинила відносно неї злочин.
Підстав не довіряти зазначеним вище доказам у суду не має, в тому числі показанням потерпілої ОСОБА_6 , які є логічними та послідовними, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності і достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.
Судом не встановлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_6 чи свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_16 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену ОСОБА_4 , у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Щодо посилання сторони захисту на неправдивість показань потерпілої та суперечливості показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_16 щодо часу події та адреси події та особи яка нанесла тілесні ушкодження, то суд вважає, що доводи захисника в цій частині не відповідають дійсності, та спростовуються рапортом на ім`я начальника Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_26 , від - 25.11.2017р згідно якого отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 7453 від 25.11.2017р. Результат опрацювання зазначено 25.11.2017р. виїздом на місце події вставновлено що 25.11.2017р. близько 13.00. год в АДРЕСА_2 ОСОБА_4 спричинила тілесні ушкоджнння ОСОБА_6 . Крім того сама обвинувачена в судовому засіданні не заперечила що події мали місце 25.11.2017р біля 14.30 на території її господарства за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с 152).

Не спростовує вину ОСОБА_4 той факт, що з медичних установ зокрема догоспітальний протокол був отриманий без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, адже випадки звернення до суду із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів визначені у главі 15 КПК України, а слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй діяльності. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. (ч.5 ст. 40 КПК України)
Статтею 87 цього кодексу визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, задіяння, передбачені ч.ч.2,3 вказаної статті.
Тому, з огляду на вищевикладене, судом не встановлено істотного порушення прав та свобод ОСОБА_4 , під час досудового розслідування.
Суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що з урахуванням доктрини плодів отруйного дерева недопустимими доказами є дані, отримані у висновку експерта за результатами судовомедичних експертиз, у зв`язку з тим, що отримані за результатами дослідження на підставі незаконно отриманих медичних документів не заслуговують на увагу.
Так, відповідно доктрини плодів отруйного дерева недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими. Тобто, слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду у цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом проведено справедливо, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними, що констатовано у рішенні ЄСПЛ у справі Хан проти Сполученого Королівства.
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначеної експертизи, судом не встановлено. Експертиза проведена у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України.
Досліджений судом висновок експерта складений з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 101, 102 КПК України, містить в собі докладний опис проведених досліджень, зроблений за їх результатами висновок, та обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися експертами безпосередньо, та які стали відомі йому під час дослідження матеріалів.
Вирішуючи питання щодо допустимості доказу саме до госпітального клінічного протоколу від 27.11.2017р. з точки зору частини 1 статті 87 КПК, судом не встановлено порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу висновку експерта недопустимим.
Посилання сторони захисту на рішення ЄСПЛ є неприйнятими у вказаному кримінальному провадженні, оскільки ті докази, які сторона захисту просить визнати недопустимими, було отримано на підставі кримінального процесуального закону, вони не викликають у суда сумнівів. Отже, в цьому випадку застосування відомої доктрини «плодів отруйного дерева» суд визнає невиправданим.
Щодо посилання сторони захисту про відсутність у висновку експерта відповіді на питання чи наносились удари цеглою оскільки дане питання взагалі не було поставлено перед експертом, суд вважає безпідставними, оскільки, судом досліджено та прийнято як належний доказ висновок експерта № 289 від 22.12.2017 згідно якого у потерпілої тілесні ушкодження, а саме подряпина правої половини обличчя, садно правої кисті, синець лівого стегна, та по своєму характеру пошкодження відносяться до ступеня легких тілесних ушкоджень які отримані від дії тупих твердих предметів, а подряпина від дії твердого тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею. А згідно роз`яснень висновку судового експерта ОСОБА_25 даними в судовому засіданні з урахуванням пояснень потерпілої не виключають можливості утворення тілесних ушкоджень від ударів частинами цегли.
Суд вважає, що висновок експерта не суперечать фактичним даним, встановленим як органом досудового розслідування, так і судом .
Крім того, стороною захисту не заявлялися клопотання про проведення повторної експертизи з підстав неконкретності експертизи чи не належної відповіді на запитання.
Щодо посилання захисника на те, що сторона обвинувачення посилається на речовий доказ, зокрема куртку яку суд в судовому засіданні безпосередньо не досліджував, що на її думку є порушенням вимог ст. 23 КПК України то суд вважає їх неспроможними. Оскільки в судовому засіданні безпосередньо досліджувався судом протокол огляду речового доказу, будь яких зауважень до протоколу стороною захисту не заявлялось.
Суд приймає до уваги, що свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , які в судовому засіданні дали показання що не бачили на потерпілій тілесних ушкоджень не були безпосередніми очевидцями вчиненого злочину і можуть надати показання тільки щодо обставин, які відбувались вже після вчинення кримінального правопорушення.
Суд вважає, що усі докази, надані суду стороною обвинувачення є належними та допустимими, а їх сукупність свідчить про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Таким чином, оцінюючи в сукупності здобуті докази, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд прийшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вона умисно спричинила легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 ..

При призначенні обвинуваченій покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочинами невеликої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, має постійне місце проживання, одружена, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується по місцю проживання.

Обставин, що пом`якщують чи обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Згідно висновку органу пробації від 30.05.2018 року виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. для окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання в громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с. 39-42).

Враховуючи наведене, беручи до уваги думку потерпілої відносно покарання, яка просить обрати покарання згідно з законом, особу винної, суд прийшов до висновку, що обвинуваченій слід обрати покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статті за цей вид злочину, передбаченого Особливою частиною КК України у виді штрафу.

На думку суду дане покарання є необхідним і достатнім для можливого перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів і що цілком відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої.

Відповідно до ч. 5 ст.74 КК України особа може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло два роки - в разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який передбачена максимальна міра покарання у вигляді виправних робіт до 1 року.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.п. 8, 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 "Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

З матеріалів справи вбачається, що злочин вчинений ОСОБА_4 мав місце 25.11.2017р.. Тобто, від дня вчинення злочину, минуло більше 2 років, тому суд вважає, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370-374 КПК України,-
Ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. 00 коп.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного їй покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ: курку чорного кольору, яка знаходиться на відповідальному зберіганні в потерпілої ОСОБА_6 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій, потеріпілій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1