У Х В А Л А

11 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002326 від 15 серпня 2019 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козацьке Бериславського району Херсонської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, 08 березня 2019 прийнятий на військову службу за контрактом командиром військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 187 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 серпня 2019 року за № 0002326 щодо ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, разом із Угодою про визнання винуватості від 09 жовтня 2019 року, що укладена між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_6 .

Згідно неї сторони узгодили покарання з урахуванням особи ОСОБА_3 , наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік та на підставі ч. 1 ст. 62 КК України з заміною позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні строком на один рік.

Сторони кримінального провадження просили її затвердити.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Отже, у разі, якщо умови угоди про визнання винуватості, якщо її умови суперечать вимогам закону чи умови угоди не відповідають інтересам суспільства суд відмовляє у її затвердженні.

Суд зазначає, що при узгодженні покарання сторони угоди про визнання винуватості мають виходити із загальних засад призначення покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно практики Верховного Суду, що мітиться у постанові від 17 січня 2019 року (справа № 357/4308/16-к, призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу можливе за наявності не будь-яких обставин, а лише тих, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто, такі пом`якшуючі покарання обставини повинні існувати на момент вчинення кримінального правопорушення та бути безпосередньо пов`язаними з обставинами вчинення злочину, його причинами, мотивами та наслідками.

Зокрема, такими обставинами можуть бути визнані: невідкладне надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину; вчинення злочину під впливом погрози, примусу, або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого; вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане із вчиненням злочину; негайне відвернення наслідків злочину після його вчинення та інші.

Натомість, згідно матеріалів наданих у підготовчому засіданні вбачається, що ОСОБА_3 незважаючи на завдання потерпілому тілесних ушкоджень з місця вчинення кримінального правопорушення зник, допомоги йому не надав, добровільно до правоохоронних органів не з`явився.

Встановлені обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, лише свідчать про його пост кримінальну поведінку, ставлення до скоєного, не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним умисного тяжкого злочину проти власності поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

За таких обставин, суд вважає, що узгоджене в Угоді про визнання винуватості від 09 жовтня 2019 року, що укладена між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_6 суперечить положенням ч. 1 ст. 69 КК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у її затвердженні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 392, 474 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 09 жовтня 2019 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 - відмовити.

Продовжити судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 187 КК України, - у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 15 жовтня 2019 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіОСОБА_1