Ухвала
05 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 336/1708/16
провадження № 51-4384ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
У касаційній скарзі представник потерпілої, покликаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого, просить змінити судові рішення, призначити засудженому покарання у виді 10 років позбавлення волі, без застосування ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України. Також змінити вирок місцевого суду в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 , тобто задовольнити її цивільний позов в повному обсязі.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
Викладені представником ОСОБА_5 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Так, викладена вимога у скарзі про зміну вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 , без вказівки щодо долі ухвали апеляційного суду, не узгоджується зі ст. 436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
До того ж, поза увагою представника залишились положення ч. 1 ст. 437 КПК, відповідно до якої суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд,
постановив:
Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 14 січня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 , залишити без руху та надати їй десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3