Провадження №11-кп/801/1075/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2019 рокум. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2019 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000706 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта середня спеціальна, непрацюючого, проживаючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
10.02.1988 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 187, 42 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого 01.07.1990 р. умовно-достроково з невідбутим строком 4 роки 3 місяці 16 днів позбавлення волі;
14.11.1991 р. Нижньокамським міським судом (Республіка Татарстан, Росія) за ст. 15, ч. 3 ст. 89 КК Російської Федерації до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільненого 11.11.1995 р. по відбуттю строку покарання;
25.04.1997 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ст. 86-1, ч. 3 ст. 81, 42 КК України (1960 року) до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Вінницького міського суду від 29.10.2001 р. вирок переглянуто на підставі ч. 3 ст. 74 КК України (2001 року), діяння перекваліфіковано зі ст. 86-1 КК України, (1960 року) на ч. 4 ст. 185 КК України (2001 року) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; звільненого 30.04.2004 р. по відбуттю строку покарання;05.11.2004 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ст. 70, ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України (2001 року) до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
15.12.2006 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ст. 15 ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до 14 років позбавлення волі; звільненого 15.01.2019 р. по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_9
потерпілого: ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
30.03.2019 р. близько 21:00 години, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з вулиці Івана Богуна в місті Вінниці в напрямку вулиці Театральної, в районі електроопори № 12, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, по якому справа-наліво перетинав проїзну частину пішохід ОСОБА_11 , в момент об`єктивної появи його в полі зору, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху чи зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на останнього.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді рани в тім`яно-потиличній ділянці зліва, саден обличчя, крововиливу в м`які покрови голови відповідно тім`яно-скронево-потиличній ділянці зліва, геморагічної інфільтрації лівого скроневого м`язу, чисельних переломів кісток склепіння та основи черепа, епідуральної гематоми зліва об`ємом до 40 мл., субдуральної гематоми зліва об`ємом до 120 мл., тотальний субарахноїдальний крововилив навколо обох півкуль мозку, забій мозку, закритий перелом зовнішнього відростку правої великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, крововилив в м`які тканини обох гомілок по задній поверхні, синці та садна на кінцівках. Смерть ОСОБА_11 настала від отриманої відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком, набуханням та здавленням головного мозку.
В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2019 року визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.
Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його перебування під вартою з 23.04.2019 р. по 18.06.2019 р.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 16.08.2019 р., залишено домашній арешт ( АДРЕСА_2 ) цілодобово з покладеними на нього обов`язками, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання.
Вирішено долю речових доказів.
Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2019 року скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та вирішення питання про визначення початку строку відбування покарання у зв`зку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки
Виключити з мотивувальної частини вказівку про визнання пом`якшуючою покарання ОСОБА_7 обставиною щире каяття.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду.
В решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що неоспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вказаний вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого на підставі ч.2, ч.3 ст. 409, 411,412 КПК України.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, не надано об`єктивної оцінки особі обвинуваченого, внаслідок чого призначено покарання, яке є явно несправедливим через м`якість .
Крім того, ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, востаннє за вчинення особливо тяжкого умисного злочину проти життя особи, та навіть відбуте покарання у виді 14 років позбавлення волі не попередило вчинення обвинуваченим нового злочину, наслідком якого стала загибель людини, що вказує на його стійку антигромадську позицію, зневажливе ставлення до вимог закону та суспільних норм.
Мотивуючи можливість призначення ОСОБА_7 мінімальної міри основного покарання, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції, не наводячи жодних доводів на обгрунтування прийнятого рішення в порушення вимог ст. 66 КК України безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття, не врахувавши, рекомендації викладені у п.5 постанови «Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за №7, згідно яких визнання обставиною, яка пом`якшує покарання має бути вмотивоване у вироку суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв дій спрямованих на усунення недоліків скоєного ним злочину, не намагався відшкодувати завдану шкоду, а твердження обвинуваченого про те, що його брат відправляв на ім`я потерпілого ОСОБА_10 грошовий переказ не знайшло свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, тому щире каяття не може бути враховане, як пом`якшуюча обставина при призначенні покарання .
Судом першої інстанції не враховано думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив суд суворо покарати обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки внаслідок скоєного останнім злочину потерпілий втратив єдиного члена сім`ї сина.
Також судом залишено поза увагою, що початок строку відбування покарання необхідно визначити з моменту затримання особи на виконання вироку суду,а не з дня звернення вироку до виконання.
Отже, судом залишено поза увагою роз`яснення постанов Пленуму Верховного Суду та допущено порушення вимог ст. 370, ст 374 КПК України, які перешкодили ухвалити законний та обгрунтований вирок, а тому вони є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , в яких просив постановити ухвалу про відмову у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити без змін вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2019 року.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , просив задоволити апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, потерпілого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

Однак, наявні підстави для скасування вироку суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За змістом ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Призначаючи покарання суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин з необережності, внаслідок якого настала смерть потерпілого ОСОБА_11 , встановив, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, надав чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення злочину, вжив заходів щодо відшкодування завданої шкоди, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обставиною, яка відповідно ст.66 КК України пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України суд не встановив та визначив мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Згідно з п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд частково погоджується з думкою прокурора про м`якість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
Призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, яке є найнижчою межею санкції встановленої ч. 2 ст. 286 КК України за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, що вказує на його стійку антигромадську позицію, зневажливе ставлення до вимог закону та суспільних норм, характеристик за місцем проживання, роботи, думки потерпілого ОСОБА_10 , який наполягав на суворій мірі покарання, оскільки останній втратив саме найдорожче в світі свого сина, єдиного члена сім`ї, доцільно ОСОБА_7 призначити більш суворе покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке буде відповідати принципам законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, проте, зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, більш мяке ніж просив прокурор.
Доводи апеляційної скарги прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 щодо виключення з мотивувальної частини вироку пом`якшуючої обставини «щире каяття» суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.
Щире розкаяння характеризується суб`єктивним ставленням винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції у вироку суду зазначає, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є щире каяття та відповідно належним чином мотивує свій висновок.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що визнає вину, розкаюється, просив вибачення у потерпілого, зазначив, що частково відшкодував завдану шкоду, що підтверджується наданими фіскальними чеками та поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який підтвердив отримання переказу у розмірі 5 тисяч гривень.
У зв`язку з цим вимоги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини вироку пом`якшуючої обставини, передбаченої п.1 ч.1 ст. 66 КК України «щире каяття», як такої, що не знайшла свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду задоволенню не підлягають.
Відповідно до п.2 ч.4 ст. 374 КПК України в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.
При ухвалені вироку суд в порушення вимог ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку невірно вказав про початок строку відбування покарання.
Як вбачається з резолютивної частини вироку суду початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, однак фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, тому у резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.
Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, наявні підстави для ухвалення нового вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,412, 414,420 КПК України, суд апеляційної інстанції ,
У х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно оригіналу: Суддя: