Номер провадження 11-кп/816/419/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/12703/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він просить вирок суду змінити та призначити йому із застосуванням ст.69 КК України більш м`яке покарання.

Даним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу у розмірі 8500 грн.,

- за ч.1 ст.122 КК України у виді виправних робіт на строк два роки з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків заробітку.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт на строк два роки з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків заробітку.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, вважав призначене йому покарання занадто суворим. В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вину він визнав, цивільний позов не заявлявся, у судовому засіданні ОСОБА_9 просив суд не притягувати ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, а також те, що він раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно. Крім того, на думку ОСОБА_6 , відрахування 20 відсотків із заробітку буде для нього значним погіршенням умов життя, тому вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 10000 грн. або виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням 10 відсотків заробітку в дохід держави.

За вироком суду ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

23 червня 2018 року, близько 22-42 год. охоронець ТОВ ОДА «Альфа-С» ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні центральної прохідної АТ «Сумського заводу «Наносенергомаш» за адресою: м. Суми, пл. Привокзальна № 1, почув сильний стук у вхідні двері прохідної. Вийшовши на вулицю ОСОБА_9 побачив раніше не відомого чоловіка, яким виявився ОСОБА_6 , який висловлювався нецензурною лайкою на його адресу, після чого підійшовши до ОСОБА_9 , наніс йому один удар правою ногою знизу вверх у ділянку правої кисті руки, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного перелому 2-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я і згідно з висновком експерта відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_6 зайшов до приміщення вищевказаної прохідної та почав висловлюватись на адресу ОСОБА_9 нецензурною лайкою, однак троє працівників охорони ТОВ ОДА «Альфа-С» вмовили його вийти з приміщенні та припинили конфлікт. Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними протиправними діями, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, тобто хуліганство.

До початку апеляційного розгляду прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 було подано заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в якому він просив оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з тим, що призначаючи обвинуваченому покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, характер діяння, форму і ступінь вини, мотивацію злочину, обставини, а також фактичне невизнання вини обвинуваченим та відсутність щирого каяття. При цьому, прокурор вважає вимоги апеляційної скарги не обґрунтованими жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, за обставин, викладених у вироку, колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини провадження, встановлені судом першої інстанції, апелянтом не оскаржуються.

Що стосується доводів обвинуваченого про призначення йому занадто суворого покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звертається увага судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні

призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті, і

менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду і міри покарання дотримався наведених вимог закону у повній мірі, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме, що він позитивно характеризується за місцем роботи та є раніше не судимою особою, а також висновок ФДУ «Центру пробації», згідно з яким виправлення ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, а оскільки мінімальні межі санкцій вчинених злочинів передбачають покарання відповідно у виді штрафу та виправних робіт, то суд першої інстанції з урахуванням вищевикладених обставин обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкцій статей, що передбачають відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 за сукупністю злочинів остаточне покарання у виді виправних робіт на строк два роки з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків заробітку є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових злочинів, є співрозмірним скоєному, підстав вважати його занадто суворим за наведених обвинуваченим підстав немає, оскільки всі перелічені обвинуваченим в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини та характеризуючи його особу дані були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

При цьому надані апелянтом під час апеляційного розгляду довідки про стан його здоров`я, його пояснення щодо можливого встановлення йому групи інвалідності та в майбутньому як наслідок звільнення з роботи, не спростовують висновки суду про необхідність призначення йому остаточного покарання у виді виправних робіт та не доводять наявність підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні йому покарання за ч.1 ст.122 КК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при судовому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.