Ухвала
Іменем України
21 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 234/17873/18

провадження № 51-4293 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року щодо нього,

встановив:

За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 11 лютого 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року вирок Краматорського міського суду Донецької області від 11 лютого 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху з наданням йому п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання.
Зокрема, в цій ухвалі вказано, що засуджений у касаційній скарзі не навів обґрунтувань щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень, оскільки зміст касаційної скарги зводився лише до вільних пояснень щодо його невинуватості у вчиненні злочину.
Також засуджений, зазначаючи про необхідність перекваліфікації його дій апеляційним судом з частини 2 статті 187 КК на статтю 185 КК, не навів доводів такої позиції та не зазначив, які докази впливають на таку перекваліфікацію.
Крім того, у касаційній скарзі засуджений, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначив їх змісту та впливу на незаконність судових рішень з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Також, вимоги засудженого стосувалися ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги вбачалося, що він також вказував на незаконність вироку районного суду, чим також допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.
Водночас вимоги касаційної скарги не узгоджувалися з положеннями статті 436 КПК.

При цьому, всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії судових рішень, які оскаржуються.

До того ж, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу засудженого, йому роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.
При цьому засудженому в резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.
В межах встановленого строку на усунення недоліків засуджений звернувся до касаційного суду з повторною касаційною скаргою в якій ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Проте ОСОБА_4 повторно не дотримався вимог статті 427 КПК та не врахував всіх вказівок суду касаційної інстанції.
Зокрема, у повторній касаційній скарзі засуджений знову не наводить належні доводи у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення та конкретних порушень вимог закону, які на його думку, були допущені судом апеляційної інстанції.
Так, зміст його повторної касаційної скарги, текст якої викладено лише в двох абзацах, знову зводиться до вільних пояснень щодо його невинуватості у вчиненні злочину.
При цьому засуджений, зазначаючи про необхідність перекваліфікації його дій апеляційним судом з частини 2 статті 187 КК на статтю 185 КК, повторно не навів доводів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень.

Також, касаційну скаргу засудженого знову адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Отже, засуджений не усунув всі недоліки, на які йому вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак його касаційна скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу наухвалу Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3