15.05.2019 363/324/19
В И Р О К
Іменем України

15 травня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Вишгорода обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Холми, Корюківського району Чернігівської області, українця, громадянина України, який має середньо спеціальну освіту, не одружений, військовослужбовець строкової служби військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину будучи військовослужбовцем строкової служби без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем строкової військової служби, обіймаючи посаду кухара відділення харчування господарського взводу роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , 05.11.2018 близько 14 год. 00 хв., в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, самовільно, без дозволу командування, залишив територію вказаної військової частини ( АДРЕСА_3 ) та проводив час на власний розсуд до 09.11.2018 за межами військової частини. При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами вказаної військової частини солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити. 9 листопада 2018 року солдата ОСОБА_5 виявлено співробітниками Національної поліції України поблизу КПП Дитятки Іванківського району Чорнобильської зони відчуження, та в подальшому близько 23 год. 00 хв. доставлено до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_5 був незаконно відсутнім у розташуванні військової частини НОМЕР_1 з 05.11.2018 по 09.11.2018, чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав у повному обсязі.
Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину у вчиненні вказаного злочину визнав у повному обсязі, та надавав показання, що дійсно з 18.04.2018 року він призван на строкову військову службу, та з 01.10.2018 року зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 . 05.11.2019р. не отримавши дозволу начальника, без поважних причин, самовільно залишив територію військової частини та проводив час на власний розсуд до 09.11.2019р. У скоєному щиро кається, зазначив, що зробив висновки. При визначені йому міри покарання просив суд врахувати його молодий вік, активне сприяння органу досудового розслідування, усвідомлення ним протиправності своїх дій, та призначити покарання з застосуванням ст.69 КК України, а саме у виді арешту.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової служби самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив злочин, передбачений частиною 4 статті 407 КК України. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст.407 ч.4 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 раніше не судимий; на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває; не одружений; за місцем проживання, навчання та проходження військової служби характеризується виключно позитивно; є військовослужбовцем строкової служби. Згідно досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення та обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.
Обставинами що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, визнання провини, активно сприяння розкриттю злочину.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд, враховуючи ступінь тяжкості і обставини вчиненого злочину, наявність декількох пом`якшуючих обставин, молодий вік обвинуваченого та його позитивні характеристики, його ставлення до вчиненого, те, що незважаючи на тяжкість вчиненого злочинку тяжких наслідків не настало, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 можливо призначити покарання, з застуванням ст.69 КК України, у виді більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України, у виді арешту, з відбуттям військовослужбовцем на гауптвахті.

На думку суду, саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.
Речові докази по справі відсутні. Цивільній позов не заявлено.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст.100, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання, з застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 місяців арешту.
Строк відбування покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1