УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002161 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 18 липня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької обл.,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 .

В апеляційній представник ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 просить скасувати вирок Ірпінського міського суду Київської області від 17 липня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в частині додаткового покарання та призначити ОСОБА_7 покарання, у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає п`ять тисяч сто гривень 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 18 липня 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 коп. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В доводах апеляційної скарги представникпотерпілого ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду першої інстанції в частині не призначеного додаткового покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину.
Так, в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, наслідком якого стало заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Разом з тим, незважаючи на визнання ОСОБА_7 вини суд першої інстанції не взяв до уваги усіх обставин вчинення злочину та той факт, що обвинувачений не вчинив жодних дій щодо усунення наслідків свого діяння, при цьому у потерпілого є сумніви щирості визнання вини обвинуваченим, оскільки заява про каяття та визнання провини зроблена виключно для досягнення цілей отримання більш м`якого покарання.
Апелянт звертає увагу суду на те, що ДТП сталося на пішохідному переході, де водії мають проявляти особливу увагу та зменшувати швидкість.
Крім того, представник зазначає, що ОСОБА_7 здійснив необережний злочин, а не адміністративне правопорушення, наслідками якого стали травми особи, фізичний біль та страждання, втрата працездатності та інші негативні наслідки. Враховуючи відсутність щирого каяття, приймаючи до уваги той факт що транспортний засіб не є виробничою потребою обвинуваченого, представник потерпілого вважає вирок щодо ОСОБА_7 в частині додаткового покарання є таким, що підлягає скасуванню за м`якістю, та просить ухвалити в цій частині (додаткове покарання) новий вирок, яким позбавити ОСОБА_7 права керування транспортними засобами строком на один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2018 року близько 16 год. 50 хв., водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ-110218 реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи рух по вул. Нове Шосе з боку вул. Вокзальної у напрямку бульв. Богдана Хмельницького в м. Бучі Київської області, діючи необережно, в порушення вимог п. 18.1. ПДР України, проявляючи злочинну недбалість, на нерегульованому перехресті вул. Нове Шосе та вул. Польової у м. Бучі Київської області, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вул. Нове Шосе по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху вказаного автомобіля, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди останньому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_6 та представники потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор, обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання в повній мірі дотримався вимог закону.

Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,особу обвинуваченого а саме, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, приймає активну участь в громадському житті смт. Немішаєве Київської обл., користується повагою та авторитетом серед колег, друзів, односельців. За роки роботи зарекомендував себе як дисциплінований, добросовісний, відповідальний та високопрофесійний працівник, неодноразово був нагороджений Почесними Грамотами, Дипломами, Подяками районного відділу культури, Немішаївської селищної ради, селищної ради ветеранів, Управління культури, національностей та релігій Київської обласної адміністрації.
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
Суд першої інстанції врахував ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі та активно сприяв розкриттю злочину, що вірно розцінено судом першої інстанції, як обставина, що пом`якшує покарання. А відтак доводи апелянта про безпідставне визнання судом каяття обвинуваченого, як обставини, що пом`якшує покарання є необґрунтованими.
На підставі цього суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе і без ізоляції від суспільства, а тому призначив йому покарання у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. З таким висновком погоджується колегія суддів.

В доводах апеляційної скарги представник потерпілого зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що обвинувачений не вчиняв жодних дій щодо усунення наслідків свого діяння, не намагався компенсувати шкоду заподіяну потерпілому, однак з такими доводами колегія суддів не погоджується.
Так, із матеріалів справи вбачається, що потерпілим у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся, та, як зазначив сам потерпілий у судовому засіданні апеляційної інстанції, розмір шкоди заподіяної обвинуваченим, ним ще не визначений. Крім того, у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що готовий відшкодувати шкоду потерпілому.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодопризначення ОСОБА_7 покарання, у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортними засобами є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 18 липня 2019 року, яким ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3