Справа № 243/6606/19
Провадження № 1-кс/243/2089/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2019 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
заявника - ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко - та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання щодо визнання потерпілою, -
ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 10.06.2019 року про відмову в задоволенні клопотання щодо визнання потерпілою по кримінальному провадженню № 0000623 від 02.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.
Свою скаргу заявник ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що в провадженні Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000623 від 02.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України. Вказане кримінальне провадження здійснюється відносно ОСОБА_6 , яка надала завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині відносно ОСОБА_3 .

Заявник ОСОБА_3 07.06.2019 року заявила клопотання по кримінальному провадженню №0000623 від 02.04.2019 року про визнання її потерпілою.

Своє клопотання обґрунтувала тим, що під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000179 від 18.01.2017 року за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 187 КК України, за заявою ОСОБА_6 щодо вчинення розбійного нападу ОСОБА_3 - вона знаходилася у стані тяжкого психічного навантаження, не мала можливості на реалізацію своїх звичок та бажань, тому що її постійно викликали до поліції та з нею постійно проводили слідчі дії під час яких вона була змушена постійно чути від ОСОБА_6 образи у свій бік, після яких приймала ліки від артеріального тиску. Вказала що під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження відносно неї проводились негласні слідчі дії, а до матеріалів кримінального провадження долучались документи з її особистими даними, які в подальшому розповсюджувались ОСОБА_6 .

Сукупність всіх вищевказаних обставин свідчить про завдання їй моральної шкоди через неправомірні дії ОСОБА_6 , яка надала завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину та на теперішній час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.

10.06.2019 року прокурором Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000623 від 02.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.
З даною постановою ОСОБА_3 не згодна та просить слідчого суддю її скасувати.
Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала скаргу повністю та просила її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 .
Вислухавши пояснення заявника та прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 по справі про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України). Положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.
Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити кримінальне провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.
Постанова слідчого, прокурора складається з обов`язкових частин, передбачених ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього кодексу.
В силу ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
При розгляді даної скарги слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 року по справі «Савіцький проти України», відповідно до п. 99 якого вбачається, що положення ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі вести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних осіб. Органи державної влади повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події. Крім того, ст. 34 вищевказаної Конвенції визначає позитивні обов`язки, що вимагають від державних органів забезпечувати всі необхідні заходи уможливлення належного та ефективного розгляду заяв.
Так дослідженими під час судового засідання матеріалами кримінального провадження встановлено, що 02.04.2019 року до ЧЧ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області надійшов рапорт від слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 надала завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині відносно ОСОБА_3 , що підтверджується витягом є ЄРДР № № 0000623 від 02.04.2019 року. (а.с. 16)
Слідчим СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000179 від 18.01.2017 за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 187 КК України, за заявою ОСОБА_6 щодо вчинення відносно неї розбійного нападу ОСОБА_3 .

29.03.2019 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000179 від 18.01.2017 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю події кримінального правопорушення. За результатами аналізу зібраних під час досудового розслідування доказів, слідчий прийшов до висновку, що покази ОСОБА_6 є неправдивими, та в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України. (а.с. 17-22)

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами у справі, що по кримінальному провадженню №0000179 від 18.01.2017 року жодній особі про підозру повідомлено не було, зокрема і чоловіку заявника - ОСОБА_3 .

На теперішній час в провадженні Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000623 від 02.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині.

Заявник звернулась до прокурора з клопотанням про визнання її потерпілою в рамках кримінального провадження № 0000623 від 02.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, вказавши, що неправомірними діями ОСОБА_6 їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона постійно знаходилася в стресовому стані, не мала можливості на реалізацію своїх звичок та бажань, тому що її постійно викликали до поліції та з нею постійно проводили слідчі дії під час яких вона була змушена постійно чути від ОСОБА_6 образи у свій бік, після яких приймала ліки від артеріального тиску.

Вирішуючи скаргу по суті слідчий суддя приходить до наступного.

Аналіз положень ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України) дозволяє зробити висновок, що потерпілим у кримінальному провадженні є фізична та юридична особа:
?якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України);
?яка звернулася із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, що підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та служить передумовою для початку досудового розслідування (ч. 2 ст. 55 КПК України);
?яка звернулася із заявою про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації. Така заява має містити дані про потерпілого (фізичну чи юридичну особу), кримінальне провадження, до якого вона має бути залучена, зазначення і обґрунтування підстав для набуття статусу потерпілого, чітко висловлене клопотання про залучення її до кримінального провадження як потерпілого. Заява подається до органу чи посадової особи, яка в даний момент здійснює кримінальне провадження: під час досудового розслідування ? до слідчого чи прокурора, а під час судового провадження ? до суду. У разі коли заява подана до неналежної особи, вона направляється за належністю (ч. 2 ст. 55 КПК України);
?яка звернулася із заявою про залучення її до провадження як потерпілого без попереднього звернення про вчинення кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 55 КПК України);
?яка лише за її письмовою згодою визнана слідчим, прокурором, судом (за ініціативою будь-кого з цих суб`єктів) потерпілим (ч. 7 ст. 55 КПК України). Згода має бути оформлена в письмовому вигляді і містити ті ж фактичні дані, що і заява про залучення особи до провадження як потерпілого. Строк отримання згоди на визнання особи потерпілою законом не встановлений, тому вона мас бути отримана протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України постраждала від кримінального правопорушення особа може й не набути статусу потерпілого, якщо вона цього не забажає. У такому разі її можна залучити до провадження лише як свідка.
Аналіз ч. 2 ст. 55 КПК України дозволяє зробити висновок, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Майнова шкода представляє собою майнові та/чи грошові збитки, спричинені юридичній або фізичній особі.
Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: 1) заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; 2) не одержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; 3) оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, а в разі його смерті на поховання й виплати з підтримання матеріального добробуту і виховання непрацездатних членів сім`ї потерпілого та його неповнолітніх дітей; 4) кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.

В чинному законодавстві України всі наслідки немайнового характеру позначаються терміном «моральна шкода». Зміст цього поняття розкритий в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де визначено, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ.
Термін «моральна шкода» визначається через поняття страждання, які заподіяні фізичній особі внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з людьми, інші негативні наслідки морального характеру. У свою чергу, «моральний характер» означає «пов`язаний з духовним життям людини». Саме тому в кримінальному провадженні лише потерпілому фізичній особі, а не юридичній особі відшкодовується моральна шкода.
Заподіяння фізичної шкоди тісно пов`язане з настанням в подальшому моральних страждань, отже, і моральної шкоди. У цьому випадку ці види шкоди у кримінальному провадженні важко розглядати окремо, оскільки вони доповнюють одне одного.
Фізична шкода визначається через сукупність змін, що об`єктивно сталися внаслідок вчинення кримінального правопорушення в стані людини як фізичної істоти.
До складових фізичної шкоди належать: а) тілесні ушкодження, б) розлад здоров`я, в) фізичні страждання.
При визначенні шкоди як підстави для визнання особо потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушення. Лише в такому випадку особа визнається потерпілою.
Так суспільна небезпечність злочину, передбаченого ст. 383 КК України полягає в тому, що він перешкоджає нормальній діяльності органів досудового слідства і суду, істотно ускладнює одержання ними достовірних доказів та істинних висновків при виконанні діяльності, пов`язаної із здійсненням правосуддя.
Склад злочину, передбаченого в ст. 383 КК, є формальним, його об`єктивна сторона вичерпується дією, яка становить неправдиве, тобто таке, що не відповідає дійсності, повідомлення про вчинення злочину, яке направлене суду, прокурору, слідчому або органу дізнання.
Повідомлення про злочин має бути неправдивим, тобто не відповідати дійсності чи в повному обсязі, чи хоча б частково. Неправдиві відомості можуть стосуватися події злочину, особи, що нібито його вчинила; можуть бути пов`язані з обвинуваченням у злочині, який дійсно мав місце, але був вчинений не тією особою, яка обвинувачується; можуть полягати в неправдивому обвинуваченні особи у більш тяжкому злочині тощо. Ці відомості можуть стосуватися й окремих обставин вчинення злочину (місця, часу, застосованих засобів тощо). Однак неправдивість повідомлення стосується лише фактичних обставин, а не їх юридичної оцінки.
Об`єктом злочину є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі.
Об`єктивна сторона злочину полягає у завідомо неправдивому повідомленні суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину.
Суб`єкт злочину загальний.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується тільки прямим умислом, оскільки вказівка закону на завідомо неправдивий характер повідомлення припускає достовірне знання винним того, що ним повідомляються відомості, які не відповідають дійсності.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0000179 ОСОБА_3 по кримінальному провадженню була допитана як свідок, жодний з видів шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України їй не спричинений. Зокрема відсутній факт завдання заявнику ОСОБА_3 діями ОСОБА_6 майнової шкоди, тобто спричинення збитків;

також відсутній факт спричинення заявнику ОСОБА_3 показаннями ОСОБА_6 фізичної шкоди. Тобто жодних фактичних та належних доказів, які б доводили факт завдання громадянкою ОСОБА_6 майнової чи фізичної шкоди, заявником ОСОБА_3 не було надано слідчому судді
Посилання заявника на завдання їй моральної шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , які мають ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України на думку слідчого судді не відповідають засадам кримінального закону в контексті об`єкту злочину передбаченого ст. 383 КК України, оскільки посягання на інтереси правосуддя та перешкоджання порядку отримання доказів під час досудового розслідування не відноситься до особистих прав заявника та відповідно не може завдати їй персональну моральну шкоду чи несприятливі наслідки.
Із матеріалів кримінального провадження №0000623 вбачається, що ОСОБА_6 здійснено посягання на інтереси правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальному провадженню, зазначені інтереси правосуддя і становлять безпосередній об`єкт злочину, передбаченого ст. 383 КК України.

Враховуючи, що об`єктом злочину передбаченого ст. 383 КК України є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі - наявність потерпілого за ст. 383 КК України не передбачено складом даного кримінального правопорушення. В дійсній ситуації заявлені моральні страждання ОСОБА_3 яких вона зазнала від дій ОСОБА_6 завдані їй як особі з певної частини суспільства, та є її суб`єктивною думкою.
Згідно ч.4 ст. 55 КПК України потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.
Аналізуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_3 не спричинена жодна шкода, передбачена ч. 1 ст. 55 КПК України в контексті об`єкту злочину передбаченого ст. 383 КК України.

Таким чином прокурором Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_5 винесено обґрунтовану постанову від 10.06.2019 року щодо відмови ОСОБА_3 в визнанні потерпілою по кримінальному провадженню № 0000623 від 02.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 10.06.2019 року про відмову в задоволенні клопотання щодо визнання потерпілою по кримінальному провадженню № 0000623 від 02.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1