Справа № 314/2359/19
Провадження № 1-в/314/796/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2019 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали за клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія № 55» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Приморськ Запорізької області, громадянина України, освіта середня, одружений, до засудження не працював, інвалід ІІІ групи. Зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 . Мешкав за адресою: АДРЕСА_2 .

раніше судимого:
1)15.04.2002 за ч.1 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
2)14.11.2003 за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 28.01.2006 умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяців 19 днів;
3)22.10.2007 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 289, 70, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 07.08.2012;
4)15.02.2013 за ч. 1 ст. 286 КК України до 3400 грн. штрафу;
По даній справі засуджений: 04.12.2014 Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309 КК україни до 2 років позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки. Знову засуджений Приморським районним судом Запорізької області від 03.08.2015 за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки. Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 02.20.2016 скасовано звільнення з іспитовим строком за вироком від 04.12.2014 та 03.08.2015 та направлено в місця для відбування покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Знову засуджений 15.03.2016 Приморським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт. На підставі ст. 71, 72 КК України шляхом часткового складення покарань за вироками Приморського районного суду Запорізької області від 04.12.2014 та 03.08.2015 до 4 років 5 днів позбавлення волі. Знову засуджений 12.08.2016 Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 , ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.03.2016 до набрання вироком законної сили 12.09.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
початок строку: 02.03.2016 року, кінець строку: 23.10.2019 року,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», про умовно-дострокове звільнення.

Засуджений в судовому засіданні на клопотанні наполягав, просив його задовольнити, зазначив, що виправився.

Представник адміністрації колонії у судовому засіданні зазначив, що у медичній довідці опечатка, до засудженого за медичними показаннями може бути застосована ст. 81 КК України, натомість зазначив, що засуджений не працевлаштований через хворобу на туберкульоз, раніше залучався до робіт з благоустрою установи, але на тепер адміністрація колонії вважає, що до засудженого ОСОБА_3 не доцільно застосувати ст. 81 КК України, оскільки за весь період відбування покарання він має лише одне заохочення, тому не довів своє виправлення.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Суд, вислухавши всіх учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку вцілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
З наданих відомостей про особу встановлено, що засуджений характеризується таким чином. До набрання вироком законної сили мав одне стягнення. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення. На виробництві установи не працевлаштований через хворобу на туберкульоз. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджений. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій.
Таким чином, поведінка ОСОБА_3 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення з початку строку відбування покарання 02.03.2016 до 02.04.2018. З того часу також жодного заохочення засуджений не отримав.
Враховуючи вищенаведені обставини, передчасними є твердження клопотання про те, що ОСОБА_3 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
За вивчених обставин на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.
Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст.537, п. 1 ч. 2 ст.539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія № 55» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

22.07.2019