Провадження № 1-кп/127/361/19

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2019 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000092 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 19.02.2019 близько 19 години 30 хвилин, керуючи технічно-справним автопоїздом у складі автомобіля "Renault Маgnum 440", державний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепа "Schmitz SРR 24L", державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Данила Галицького у м. Вінниці, на регульованому перехресті з вулицею Келецькою, зупинив керований ним автомобіль в безпосередній близькості перед регульованим пішохідним переходом в зв`язку з чим позбавив себе можливості контролювати рух пішоходів по пішохідному переходу. Перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та продовжуючи рух допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , 1941 року народження, яка перетинала проїзну частину вулиці Данила Галицького по регульованому пішохідному переходу, на зелений сигнал світлофора, справо-наліво по напрямку руху автомобіля.
Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм загинула на місці події.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 178 від 15.04.2019 у ОСОБА_8 виявлено сполучну травму тіла: закрита черепно-мозкова травма (синці, садна та забиті рани на голові та обличчі, крововиливи в м`які покрови голови відповідно правій лобній ділянці, лівій скроневій ділянці, лівій потиличній ділянці, субарахноїдальні крововиливи в лівій тім`яній долі по конвекситальній поверхні, в ділянці лівої половини мозочка по базальній поверхні); закрита тупа травма грудної клітки (синці та садна на грудній клітці, множинні уламкові переломи ребер справа та зліва, перелом правої ключиці, перелом грудини, розрив нижньої частки лівої легені, поперечний розрив дуги аорти, забита рана правого передсердя серця, гемоторакс справа 600 мл, зліва 800 мл, гемоперикард 200 мл); закрита тупа хребетно-спинномозкова травма (уламкові переломи 1-го та 10-го грудних хребців, повний поперечний розрив на рівні 10-11 грудних хребців з ушкодженням зв`язкового апарату хребта та спинного мозку); закрита тупа травма живота (множинні розриви печінки, селезінки, брижі тонкого кишківника, гемоперитонеум 500 мл); множинні синці, садна та забиті рани на верхніх та нижніх кінцівках, лінійний перелом правої сідничної кістки, багатоуламковий перелом кісток лівої гомілки. Вищеописана сполучна травма тіла у ОСОБА_8 належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (п. 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", 1995р.). Смерть ОСОБА_8 настала від сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_8 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Відповідно до висновку комісійної комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 2513/2514/19-21/174 від 18.04.2019 в заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був керуватися технічними нормами вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно наданих матеріалів кримінального провадження, місце наїзду на пішохода розташовувалось в межах горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.1 "Зебра". В заданій дорожній ситуації перевагу в русі мала пішохід ОСОБА_8 . В заданій дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність технічним нормам вимог 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.
Таким чином, водій ОСОБА_4 , порушив вимоги п. п. 4.16 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно яких;
п. 4.16 (а) - «Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;
п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Також зазначив, що 19.02.2019 близько 19 години 30 хвилин, керуючи технічно-справним автопоїздом у складі автомобіля "Renault Маgnum 440" та напівпричепа "Schmitz SРR 24L", рухаючись по вул. Данила Галицького у м. Вінниці, на регульованому перехресті з вул. Келецькою, зупинив керований ним автомобіль в безпосередній близькості перед регульованим пішохідним переходом в зв`язку з чим позбавив себе можливості контролювати рух пішоходів по пішохідному переходу. Перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та продовжуючи рух допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину вулиці Данила Галицького по регульованому пішохідному переходу, на зелений сигнал світлофора, справо-наліво по напрямку руху автомобіля. Обвинувачений просив суд суворо його не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки має на утриманні двох дітей, та позбавлення його права керування значно погіршить становище його та його сім`ї.
Заявлений до нього потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення на її користь 500000,00 грн. моральної шкоди ОСОБА_4 визнав частково.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що втратила близьку їй людину, оскільки потерпіла була її матір`ю, якої її дуже не вистачає, втратила спокій. Щодо міри покарання просить суд визначити суворе покарання.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу.
З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
На підставі допиту обвинуваченого, дослідження висновку судово-медичної експертизи № 178 від 15.04.2019 року, висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № від 2513/2514/19-21/174 від 18.04.2019, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, що відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Крім того, судом враховано ту обставину, що ОСОБА_4 згідно характеристики наданої ФОП ОСОБА_9 , позитивно характеризується за місцем роботи, який працює водієм вантажного автомобіля з 01.10.2018 по 20.02.2019. За час роботи, на підприємстві аварій та порушень правил дорожнього руху не було, штрафів та протоколів не надходило. У порушенні техніки безпеки помічений не був.
Відповідно до довідки КП ВОНД «Соціотерапія» № 859 від 22.03.2019 року ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку не перебуває.
Згідно довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/1506 від 27.03.2019 року за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 20.03.2019 року ОСОБА_4 на обліку не значиться.
Також судом враховано наявність на утриманні у ОСОБА_4 двох неповнолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до положень статті 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття обвинуваченого та часткове відшкодування матеріальної шкоди у добровільному порядку.
Обставин, які згідно статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відтак суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, зокрема особу обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду потерпілому.
Відтак суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, буде необхідним і достатнім покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті КК України.
Частиною 1 статті 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частиною 3 цієї ж статті визначено, що суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Відповідно до ст. 75 КК України, врахувавши тяжкість злочину, особу винуватого, який визнав свою вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду потерпілій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий та інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Крім того, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки скоєний ним злочин призвів до тяжких наслідків, а саме смерті особи, і хоча за своєю формою вини злочин є необережним, однак стався він саме внаслідок грубого порушення обвинуваченим правил дорожнього руху.
Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_6 у порядку ст. ст. 127-129 КПК України цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення на її користь завданої злочином моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн., суд приймає до уваги положення ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, а також те, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Суд враховує позицію, викладену у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», згідно якої розмір моральної шкоди ґрунтуються на душевних стражданнях та фізичному болі, які потерпіла зазнала внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, та втрати душевної рівноваги внаслідок вимушених змін звичайного життєвого укладу, стресу.
Відповідно до Полісу №АК/9027190 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «Перша», який діє з 14.06.2018 до 13.06.2019, страхувальником є ФОП ОСОБА_9 забезпечений транспортний засіб Renault Маgnum 440", номерний знак НОМЕР_1 , ліміт страхового відшкодування шкоди заподіяної життю і здоров`ю встановлений у розмірі 200000 грн.
Позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що вона звернулась до страхової компанії ПрАТ «СК «Перша» про відшкодування їй завданої шкоди, однак на даний час шкода їй не відшкодована та цивільний позов до ПрАТ «СК «Перша» нею поданий не був. Однак, суд враховує, що це право саме позивача вирішувати до кого заявляти цивільний позов.
Так, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 щодо відшкодування моральної шкоди на суму 500000 грн. підлягають до часткового задоволення, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла втратила близьку людину, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя, а тому суд, виходячи з принципів виваженості, розумності й справедливості, враховуючи особу обвинуваченого та часткове визнання позовних вимог, приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілої ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 120000 грн.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 вартість проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 148 від 20.03.2019 року та комісійної комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 2513/2514/19-21/174 від 18.04.2019 року оскільки їх проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого злочину.
Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Суд вирішує питання про долю речових доказів відповідно до вимог статті 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 75, 76, 286 КК України, ст. ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
У відповідності до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3513 (три тисячі п`ятсот тринадцять) гривень 00 копійок у відшкодування вартості проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 148 від 20.03.2019 року та комісійної комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 2513/2514/19-21/174 від 18.04.2019 року.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 120 000 грн. моральної шкоди.
Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2019 року на автомобіль "Renault Magnum 440", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_9 , на напівпричіп "Schmitz SPR 24L", державний номерний знак НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_9 , що поміщені на спец майданчик ДП «Вінниця-Інформ-Ресурси» МВС України, за адресою: м. Вінниця, вул. Г. Арабея, 17, а також на посвідчення водія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_3 на автомобіль "Renault Magnum 440", державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_4 на напівпричіп "Schmitz SPR 24L", державний номерний знак НОМЕР_2 скасувати.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
-автомобіль "Renault Magnum 440", державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом "Schmitz SPR 24L", державний номерний знак НОМЕР_2 , які поміщені на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ДП «Вінниця-Інформ-Ресурс», за адресою: м. Вінниця, вул. Г. Арабея, 17 - повернути власнику;
-свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_3 на автомобіль "Renault Magnum 440", державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію т.з. НОМЕР_4 на напівпричіп "Schmitz SPR 24L", державний номерний знак НОМЕР_2 , які приєднані до матеріалів кримінального провадження повернути власнику;
-посвідчення водія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 , які приєднані до матеріалів кримінального провадження передати органу, який його видав.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: