Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2649/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року щодо
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Малинського районного суду Житомирської області від 25 травня 2018 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого

ч.3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні

№ 0000589,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Малинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання, застосувавши вимоги ст.75,76 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував усі пом`якшуючі обставини, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся, відшкодував шкоду потерпілому, який не має до нього претензій та просив суд не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі. Вказує, що за місцем свого проживання характеризується добре, має на утриманні непрацездатну бабусю та громадський порядок не порушує.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає принципам індивідуалізації, співмірності покарання, тяжкості кримінального правопорушення і особі винного, а також меті покарання, визначеній законом Виправлення ОСОБА_7 в повній мірі можливе без реального відбуття покарання з встановленням тривалого терміну іспитового строку, під час якого засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою доведе своє виправлення.

На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , прокурором ОСОБА_9 подано заперечення, в якому він просить вирок Малинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три ) роки.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази по провадженню: кінь, кінна упряжка та гужова підвода ( віз ), які передані на зберігання потерпілому залишено ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 715 грн. на користь Житомирського НДЕКЦ.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 17 вересня 2018 року близько 01 год. обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою таємного викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що кінь, належний ОСОБА_10 знаходиться на пасовищі, що розташоване напроти будинку АДРЕСА_1 , пішов на вказане пасовище.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його злочинні дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав з пасовища майно потерпілого, а саме - безпородного коня, за статтю - самця ( жеребця ), вартістю 9500 грн., належного ОСОБА_10 та направився до місця проживання останнього.

В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений, знаходячись на території подвір"я ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , шляхом відкривання дверей, проник до сараю, звідки таємно викрав кінну упряжку вартістю 262,50 грн., належну ОСОБА_10 , після чого за допомогою викраденої кінної упряжки запряг коня до гужової підводи ( віза ) вартістю 2250 грн., належної потерпілому, що знаходилась на території вказаного подвір"я та поїхав в напрямку с. Мала Зубівщина Коростенського району.

Внаслідок вчинення крадіжки потерпілому була завдана майнова шкода на загальну суму 12012,50 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3ст.185 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, з чим погоджується апелянт і ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин кримінального провадження.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про визначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Судом враховано особу винного, який за місцем свого проживання характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, через незначний час після призначення покарання, в період невідбутої частини покарання, повторно вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення.
Також судом враховано досудову доповідь органу пробації, який дійшов до висновку, що застосування соціально-виховних заходів відносно обвинуваченого неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю за ним.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах санкції, передбаченої ч.3 ст.185 КК України.
Враховуючи сукупність цих обставин, суд першої інстанції призначив покарання в межах мінімальної санкції статті кримінального закону, яка передбачає відповідальність за вчинений злочини, та дійшов до правильного висновку, що покарання у виді 3 років позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.

Враховуючи наведені вище обставини кримінального провадження, характер вчинення ОСОБА_7 злочину та дані, що його характеризують, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення обвинуваченому міри призначеного судом першої інстанції покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: