Справа №591/332/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/740/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 10 червня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озеряне Варвинського р ну Чернігівської обл., мешканця АДРЕСА_1 ., раніше судимого:

1) 31 березня 2014 року Зарічним районним судом м. Суми за ст. ст. 185 ч. 3; 75; 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з звільненням від відбування покарання з випробуванням протягом 2 років іспитового строку,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми, від 31 березня 2014 року, і остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення на строк 4 роки.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 296 ч. 4 КК України, за наступних обставин.

1 листопада 2015 року, близько 6 00 год., після закриття нічного клубу «Луна», розташованого у м. Суми по вул. Інтернаціоналістів, 21, ОСОБА_7 разом з іншими відвідувачами даного закладу перебував на вказаній вулиці.

В цей час з приміщення закладу вийшла компанія молодих людей в якій були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які направилися до викликаного ОСОБА_10 автомобіля таксі марки «Део сенс», реєстраційний № НОМЕР_1 , який був обладнаний розпізнавальним знаком «таксі 1506», що перебував під керуванням водія ОСОБА_13 .. При цьом,у між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які на той час перебували разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник конфлікт з іншими відвідувачами розважального закладу нічного клубу «Луна», які також в той час перебували на вулиці.

Приходько А.О., ставши очевидцем даного конфлікту, вирішив використати дану ситуацію як привід для самовираження себе в насильстві над іншими, шляхом спричинення тілесних ушкоджень з хуліганських спонукань із використанням спеціально пристосованого для хуліганських дій предмету, а саме, металевого хрестоподібного автомобільного ключа.

Після закінчення конфлікту ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сіли до замовленого ними раніше автомобіля таксі, яке на той час знаходилося біля правого узбіччя неподалік від кіоску «Блинок», навпроти магазину «Світлана», після чого почали рухатися з вулиці Інтернаціоналістів у напрямку центральної дороги по проспекту М. Лушпи у м. Суми.

Проїхавши близько 50 метрів, за поворотом, який веде до житлових будинків по вул. Інтернаціоналістів, 15 автомобіль таксі «Део сенс», реєстраційний № НОМЕР_1 , що знаходився під керуванням ОСОБА_13 , з лівого боку був підрізаний транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», реєстраційний № НОМЕР_2 , що знаходився під керуванням ОСОБА_7 , який відразу вийшов із свого транспортного засобу та направився до багажного відділення, звідки дістав металевий хрестоподібний автомобільний ключ і, перебуваючи у збудженому стані та вигукуючи брутальні слова, направився до автомобіля таксі, в якому на той час перебували водій ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .м.

Обійшовши з правого боку автмобіль таксі, тримаючи у правій руці металевий хрестоподібний автомобільний ключ та, з періодичністю стукаючи ним по кузову автомобіля таксі, ОСОБА_7 вимагав вийти всім із автомобіля та в подальшому наблизився до передніх лівих дверей, де на той час знаходився водій таксі. Під час вказаних подій водій таксі ОСОБА_13 , вийшовши на вулицю зробив зауваження ОСОБА_7 з цього приводу.

ОСОБА_7 , розуміючи, що він перебуває у громадському місці, де перебуває значна кількість людей, виражаючи явну неповагу до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки в суспільстві, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, демонстративно, наказав водію відійти і не заважати. Тримаючи у правій руці металевий хрестоподібний ключ, ОСОБА_7 заліз на водійське сидіння та наказав вийти всім із автомобіля таксі, в якому в той час продовжували перебувати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 із заблокованими дверима із середини.

Розуміючи, що вказані особи не мають намір виходити з автомобіля, ОСОБА_7 , продовжуючи хуліганські дії, розблокував задні двері з лівого боку за водійським місцем, де на той час знаходилась ОСОБА_9 , після цього, направився до ОСОБА_9 , яка знаходилась на задньому сидінні автомобіля у сидячому положенні, спиною до задніх дверей з лівої сторони, та скориставшись відкриттям дверей, продовжуючи грубо порушувати громадянський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, близько 6 год. 30 хв., взявшись лівою рукою за одяг в області лівого передпліччя потягнув потерпілу ОСОБА_9 із салону автомобіля через задні ліві двері на вулицю, таким чином, що тильна сторона голови потерпілої опинилася на вулиці, та наніс ОСОБА_9 один удар металевим хрестоподібним ключем, тобто предметом заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, який знаходився в правій руці, в тім`яну область голови з права. Внаслідок удару ОСОБА_9 втратила свідомість та впала і в подальшому була доставлена до Сумської центральної лікарні № 1, де їй було надано першу медичну допомогу.

У результаті нанесення удару, ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин тім`яної області голови з права, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

На вирок суду надійшли апеляційні скарги від ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, не погоджуючись з вироком суду, змінивши свої вимоги, ставить питання про скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Свої апеляційні вимоги обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що він не мав умислу на порушення громадського порядку і не порушував його, жодних ударів нікому не наносив.

Звертає увагу обвинувачений на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, вказуючи, що потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що він не підрізав автомобіль таксі, а автомобіль вони зупинили у зв`язку з втратою телефону у бійці. Суд помилково встановив, що він приймав участь в бійці та, що він здійснював удари ключем по кузову автомобіля.

Вказує обвинувачений й на те, що він поїхав за таксі з метою звільнення дівчат, які перебували в таксі. Ключ він з собою взяв так як, в бійці, яка передувала цим подіям всі кричали, що у хлопців арабської національності, які їхали в авто таксі, був ніж. При цьому, обвинувачений вказує, що водій авто таксі підтвердив факт відсутні пошкоджень на автомобілі, які б мали залишитись від удару ключем.

Зазначає обвинувачений й про те, що потерпілу ОСОБА_9 він не бив, а наявні в неї тілесні ушкодження могли утворитись й в результаті падіння, як про те вказав експерт.

Крім цього, звертає увагу обвинувачений й на те, що суд не надав можливості йому виступити у суді з останнім словом, при цьому, після судових дебатів з невідомих причин суд надав йому можливість виступити з останнім словом майже через пів року.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ставить питання про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Змінивши апеляційну скаргу, у порядку ст. 403 КПК України, захисник свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд, допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у своєму вироку послався на протокол слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_10 , але технічний запис дослідження судом відео цього слідчого експерименту в в удіозаписах судового засідання від 21 грудня 2017 року відсутній.

На думку захисника суд невірно встановив, що на час, коли ОСОБА_7 підійшов до автомобіля таксі з ключем, конфлікт у пасажирів цього автомобіля з іншими особами вже закінчився, оскільки з показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та пояснень обвинуваченого вбачається, що після зупинки автомобіля таксі бійка продовжилась. При цьому захисник зазначає, що вказані обставини підтверджуються й наявними в матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження розважального закладу «Луна» та рапортом оперативного чергового ОСОБА_15 .

Звертає увагу захисник й на те, що суд невірно встановив й те, що автомобіль таксі був підрізаний автомобілем марки «ВАЗ 21063» під керуванням ОСОБА_7 , оскільки потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що автомобіль таксі вони зупинили у зв`язку з тим, що один з пасажирів таксі у бійці загубив телефон.

Зазначає захисник й про те, що суд невірно встановив й ту обставину, що ОСОБА_7 , наближаючись до автомобіля, здійснював удари ключем по кузову автомобіля, оскільки у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 водій таксі, пояснив, що на автомобілі відсутні будь які пошкодження від металевого ключа.

Вказує захисник й про те, що суд невірно встановив й те, що потерпіла впала після удару її ключем, який був у руках ОСОБА_7 , оскільки потерпіла та свідки, які були очевидцями подій, у своїх показах не підтверджують факт завдання ОСОБА_7 удару ключем по голові потерпілої, а згідно висновку судово медичної експертизи, тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитись й від її падіння на плоску поверхню.

Захисник зазначає й про те, що суд помилково кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 296 ч. 4 КК України, оскільки застосування ОСОБА_7 металевого ключа задля нанесення тілесних ушкоджень не підтверджується жодним доказом, а суд фактично вдався до цитування обвинувального акта.

На думку захисника, судом було порушено й принцип безперервності судового розгляду, передбачений ст. 322 КПК України, що призвело до порушення права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, оскільки суд після проведення судових дебатів близько півроку не надавав обвинуваченому останнього слова, у зв`язку з чим обвинувачений не міг згадати, що висловлювали прокурор та захисник у своїх промовах під час судових дебатів.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини події правопаорушення, висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ст. 296 ч. 4 КК України, ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального законоу та невідповідності висновків фактичним обставинам кримінального провадження.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд, ухвалюючи відносно ОСОБА_7 вирок, в порушення ст. 128; 129; 374 КПК України, не вирішив цивільний позов заявлений прокурором в інтересах держави про відшкодування обвинуваченим витрат за стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Прокурор вказує, що суд встановивши, що потерпіла ОСОБА_9 від протиправних дій ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у зв`язку з якими перебувала на лікуванні у комунальному закладі «Сумська обласна клінічна лікарня».

При цьому, комунальним закладом «Сумська обласна клінічна лікарня» були понесені витрати на лікування ОСОБА_9 в сумі 691,05 грн., у зв`язку з чим, згідно до ст. 128 КПК України, прокурором було подано відповідний цивільний позов рішення за яким судом не було прийнято.

Посилаючись на такі обставини, прокурор просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ст. 296 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення полі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми, від 31 березня 2014 року, та остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення на строк 4 роки. Задовольнити цивільний позов прокурора та стягнути з ОСОБА_7 на користь управління державного казначейства у Сумській області для перерахування комунальному закладу «Сумська обласна клінічна лікарня» грошові кошти в сумі 691,05 грн. витрат за стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку апеляційної скарги прокурора і заперечення апеляційних скарг сторони захисту, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та думку захисника ОСОБА_8 про підтримку їх апеляційних скарг та про заперечення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 , допустив істотне порушення вимог ст. ст. 284; 340 КПК України, як кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Колегією суддів з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ухвалою Зарічного районного суду м. Суми, від 1 квітня 2016 року, матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України виділено у окреме провадження від матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України, у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 1 а. п. 3).

Також, у Зарічному районному суді м. Суми перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ст. 296 ч. 4 КК України, яке у подальшому ухвалою Зарічного районного суду м. Суми, від 22 квітня 2016 року, відповідно до ст. 334 КПК України було об`єднане з вищевказаним кримінальним провадженням, у зв`язку з чим судовий розгляд судом першої інстанції відносно ОСОБА_7 здійснювався по обвинуваченню за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2; 296 ч. 4 КК України (т. 2 а. п. 2 5, 95, 168).

У ході судового розгляду прокурор, у порядку ст. ст. 340; 341 КПК України, змінив обвинувачення, шляхом складання обвинувального акту відносно ОСОБА_7 за ст. 296 ч. 4 КК України, при цьому ніяким, чином не вирішивши питання щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України (т. 4 а. п. 163 169).

У ході судового розгляду суд, не давши оцінки вказаній обставині, також, в порушення вимог ст. 340 ч. 2 КПК України, не роз`яснив потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України, чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, згідно обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України, потерпілим від цього злочину є ПАТ «КВК «РАПІД», то суд, відповідно до ст. 340 ч. 2 КПК України, повинен був здійснити виклик представника ПАТ «КВК «РАПІД» в судове засідання та роз`яснити представнику ПАТ «КВК «РАПІД», як потерпілому, право підтримувати обвинувачення в суді, у зв`язку з тим, що прокурор, змінивши обвинувачення ОСОБА_7 , фактично не підтримує обвинувачення ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України.

У той же час, суд вказаної вимоги закону не виконав, чим порушив право потерпілого ПАТ «КВК «РАПІД» у можливості підтримання обвинувачення в суді.

При цьому, колегія суддів враховує, що наявна в матеріалах провадження заява від імені ОСОБА_19 , як представника ПАТ «КВК «РАПІД», яка була надана стороною обвинувачення, не може свідчити про дотримання судом вимог ст. 340 ч. 2 КПК України, оскільки вказана заява не має підпису особи від імені якої вона подана, не завірена печаткою юридичної особи і за змістом цієї заяви ПАТ «КВК «РАПІД» підтверджує лише факт отримання зміненого обвинувального акту, а не відмову потерпілого від підтримання обвинувачення ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України в суді (т. 4 а. п. 188).

Крім того, суд допустив істотне порушення вимог ст. 340 КПК України, ще й з тих підстав, що після прийняття зміненого обвинувачення прокурора, суд не прийняв ніякого процесуального рішення за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України, зокрема й підчас ухвалення вироку, оскільки питання про закриття кримінального провадження в цій частині обвинувачення, як того вимагає ст. ст. 340 ч. 6; 284 ч. 2 п. 2 КПК України, судом не вирішувалось.

За таких обставин, незважаючи на факт зміненого прокурором обвинувачення, у зв`язку з не прийняттям процесуального рішення судом першої інстанції, обвинувачення ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2 КК України судом першої інстанції залишилось не вирішеним.

Таким чином, у зв`язку з істотним порушенням вимог ст. ст. 340 ч. 2, ч. 6; 284 ч. 2 п. 2 КПК України ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок суду не може вважатись законним й відповідно до ст. ст. 409 ч. 1 п. 3; 412 ч. 1 КПК України, є таким, що підлягає скасуванню.

Також колегія суддів, здійснюючи апеляційний розгляд, знаходить слушними й вимоги апеляційної скарги прокурора, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ст. 296 ч. 4 КК України прокурором, у порядку ст. 128 ч. 3 КПК України, було подано цивільний позов в інтересах держави про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_9 (т. 2 а. п. 20 21), однак суд, у порушення ст. ст. 129 ч. 1; 374 ч. 4 КПК України, ухвалюючи відносно ОСОБА_7 обвинувальний вирок за ст. 296 ч. 4 КК України, не прийняв рішення по цивільному позову прокурора (т. 5 а. п. 62 67).

Таким чином, ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок не може вважатись законним й з цих підстав.

Також колегія суддів вважає необхідним погодитись й з мотивами апеляційних скарг захисту в частині порушення судом принципу безперервності судового розгляду, що в свою чергу призвело до порушення беззаперечного права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та справедливий судовий розгляд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у судовому засіданні, яке відбулось 11 січня 2019 року, суд закінчив з`ясування обставин кримінального правопорушення і перевірку їх доказами та, провівши судові дебати відклав розгляд справи на 18 січня 2019 року (т. 5 а. п. 16). Однак, 18 січня 2019 року судовий розгляд кримінального провадження не відбувся і був відкладений на 1 лютого 2019 року (т. 5 а. п. 20), а у подальшому на 22 березня 2019 року (т. 5 а. п. 29), 19 квітня 2019 року (т. 5 а. п. 41) та 7 червня 2019 року (т. 5 а. п. 50). І тільки 7 червня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 , у порядку ст. 365 КПК України, було надано останнє слово, після чого суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення свого рішення.

Таким чином, після оголошення судових дебатів 18 січня 2019 року, й до надання судом обвинуваченому останнього слова 7 червня 2019 року, пройшло більше 5 місяців.

За змістом ст. 365 КПК України, останнє слово обвинуваченого є реалізацією обвинуваченої особи права на захист яке дає йому можливість звернутися останній раз до суду з тим чи іншим проханням, висловити свою думку щодо пред`явленого обвинувачення, досліджених під час судового розгляду доказів та позиції учасників кримінального провадження висловленої в судових дебатах.

Ненадання обвинуваченому ОСОБА_7 можливості реалізувати своє право на захист у промові в останньому слові безпосередньо після проведення судом судових дебатів, на думку колегії суддів, призвело до порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , що стало наслідком допущення судом першої інстанції вимог ст. 365 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційних скарг захисту з приводу порушення права обвинуваченого на захист у зв`язку з таким тривалим проміжком часу між оголошенням судових дебатів та останнім словом обвинуваченого, оскільки існують обґрунтовані обставини вважати, що такі дії суду могли призвести до обмеження реалізації обвинуваченим свого права на останнє слово щодо звернення до суду з тим чи іншим проханням, висловленням свої думки щодо пред`явленого обвинувачення, досліджених під час судового розгляду доказів та позиції учасників кримінального провадження висловленої в судових дебатах.

За наведених обставин істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, вирок суду не може вважатись законним, а тому він належить до скасування, відповідно до ст. 409 КПК України.

При цьому колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, здійснюючи апеляційний розгляд у межах апеляційних вимог, скасовуючи вирок суду за наведених підстав, вважає необхідним призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2; 296 ч. 4 КК України.

Скасовуючи вирок суду за наведених підстав та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не вирішує апеляційні вимоги сторони захисту з приводу порушення порядку оцінки судом доказів, недоведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ст. 296 ч. 4 КК України, оскілки відповідно до ст. 415 ч. 2 КПК України, питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання має бути перевірено судом першої інстанції при новому судовому розгляді.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми, від 10 червня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , скасувати.

Призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. ст. 15 ч. 2 185 ч. 2; 296 ч. 4 КК України у суді першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4