Провадження № 1-кп/161/980/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 21 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №003819, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 05.10.2016 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білгород-Дністровський Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, судимого: 05.12.2017 Комінтернівським районним судом Одеської області за ст.186 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.06.2018 вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.12.2017 змінений в частині призначення покарання та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. Звільненого з місць позбавлення полі 28.08.2018 по відбуттю строку покарання.

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 21.08.2016 близько 13.00 год., перебуваючи по вул. Львівській м. Луцька, неподалік будинку №10, умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, лівою рукою зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_6 хрестик із золота, який висів на ланцюжку, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №472 від 30.09.2016 - 557,78 грн, та застосовував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої в момент заподіяння, що виразилось в поштовху потерпілої ОСОБА_6 , в результаті чого остання впала на асфальт. Внаслідок вказаних дій потерпілій було спричинено тілесні ушкодження у вигляді дрібних саден на долонній поверхні правої кисті та на передній поверхні правого колінного суглобу, які згідно висновку експерта №859 від 22.08.2016 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобтовідкрито викрав чуже майна (грабіж), поєднаним із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у відкритому викрадені чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої визнав повністю та не оспорюючи фактичні обставини справи, суду дав показання, що 21.08.2016 в обідню пору, перебуваючи в м.Луцьк по вул.Львівській, зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_6 золотий хрестик, який висів на ланцюжку, штовхнув потерпілу, в результаті чого остання впала на асфальт, спричинивши їй тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, збитки потерпілій відшкодовані повністю, просив суворо його не карати.
Письмовою заявою потерпілої ОСОБА_6 стверджується факт повного відшкодування завданих збитків, в зв`язку з чим вона не має жодних претензій до обвинуваченого. Щодо міри покарання, то просила суворо його не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у відкритому викрадені чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_4 є особою молодого віку, вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, де характеризується виключно з позитивної сторони, завдана шкода потерпілій відшкодована, що стверджується її письмовою заявою, вона не наполягала на суворому покарані, на утриманні обвинуваченого перебуває малолітня дитина та хвора матір, з моменту його вчинення пройшов тривалий час, при цьому, вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, враховуючи також, що до його вчинення обвинувачений не був судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив дане кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку, за яким повністю відбув покарання, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ст.186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі, з застосуванням ст.75, 76 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України п.23 у разі визнання особою винною у вчинені кількох злочинів рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки за цим вироком суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням ст.75,76 КК України, а тому покарання призначене останньому 07.06.2018 ухвалою апеляційного суду Одеської області за ст.186 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік слід виконувати самостійно (правовий висновок Верховного суду від 27.03.2018 в провадженні №51-717 км18 щодо застосування ч.4 ст.70 КК України).

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Речові докази, згідно ст.100 КПК України, повернути та залишити за належністю законним володільцям.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.186 ч.2 КК України, призначивши покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання
Речові докази:
-футболку та кепку, які передані на зберігання в камеру схову речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області - знищити;
- золотий ланцюжок та золотий хретик залишити за належністю законному володільцеві - ОСОБА_6 ;
- автомобіль марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 разом з свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 та страховим полісом НОМЕР_3 - залишити за належністю законному володільцеві - ОСОБА_7 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 в доход держави 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн 80 (вісімдесят) коп. судових витрат у справі за проведення товарознавчої експертизи.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1