Справа № 595/496/19
Провадження № 1-кп/603/78/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2019 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000015 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2019 року,
про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербятин Бучацького району, жителя АДРЕСА_1 , освіти середньої, одруженого, працюючого слюсарем з експлуатації та ремонту підземних газопроводів Бучацького УЕГГ ПрАТ «Тернопільгаз», в силу статті 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 09 січня 2019 року близько 21 години 55 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, і його дії ніким не будуть поміченими, прийшовши на подвір`я домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на знищення шляхом підпалу автомобіля марки «Mercedes-Benz E 240», яким користувався його колишній зять ОСОБА_9 з мотивів помсти за його ставлення до дітей, помиляючись в предметі посягання, вважаючи, що саме цей автомобіль належить ОСОБА_9 , з яким, у тому числі, перебував в неприязних стосунках, облив автомобіль марки «Mercedes-Benz E 240», реєстраційний номер: « НОМЕР_1 », сірого кольору, ринковою вартістю 46098 грн, що перебував у користуванні ОСОБА_8 , паливно-мастильною сумішшю, яку заздалегідь підготував та приніс із собою у літровій пластиковій пляшці й підпалив його за допомогою сірників, залишивши після цього місце злочину, однак не зміг закінчити злочин із причин, що не залежали від його волі, оскільки пожежу було ліквідовано потерпілим ОСОБА_8 , при цьому виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
В результаті підпалу потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду, на суму 21837 грн 40 коп..
Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим повністю у висунутому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, дав суду показання, згідно яких підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Зокрема показав, що перебуваючи на підпитку 09 січня 2019 року біля 21 год 35 хв, проходячи повз територію домогосподарства ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: вул.. Центральна с. Бариш Бучацького району Тернопільської області помітив автомобіль марки «Mercedes-Benz E 240» й подумав, що цей автомобіль належить колишньому зятеві ОСОБА_9 , оскільки неодноразово бачив, що саме таким автомобілем він їздить. Після цього, у нього раптово виникло бажання помститися ОСОБА_9 повністю знищивши його автомобіль шляхом підпалу, через обіду за те, що той залишив його дочку із двома дітьми й уже близько трьох років до них не навідувався та їх не утримував. У зв`язку з цим, повернувся до себе додому, взяв пусту пластикову літрову пляшку налив туди паливно-мастильну суміш та пішов на територію домогосподарства ОСОБА_8 де стояв автомобіль марки «Mercedes-Benz E 240». Зайшовши, біля 21 год 55 хв на територію домогосподарства, переконавшись перед тим, що за ним ніхто не спостерігає, і його дії ніким не будуть поміченими, облив вищевказаний автомобіль паливно-мастильною сумішшю і за допомогою сірників підпалив його. Упевнившись, що полум`я охопило праву сторону автомобіля, покинув територію цього господарства, а пластикову пляшку викинув поряд із господарством громадянина Кривінського. Пізніше дізнався, що пошкодив автомобіль не колишнього зятя ОСОБА_9 , а візуально схожий автомобіль тієї ж моделі та марки, що належав на праві користування громадянину ОСОБА_8 .
Повідомив, що із потерпілим ОСОБА_8 примирився, повністю відшкодував заподіяні йому збитки, жалкує, що завдав саме йому, а не колишньому зятеві, матеріальної шкоди, готовий понести справедливе покарання, просив врахувати незадовільний стан його здоров`я, та наявність пом`якшуючих покарання обставин.
На адресу суду надійшла письмова заява від потерпілого ОСОБА_8 у якій він повідомляє, що перебуватиме за межами території України й просить кримінальне провадження розглядати без його участі, однак за участі його представника адвоката ОСОБА_7 .. Окрім цього, в заяві висловив думку щодо призначеного покарання, зокрема просив обвинуваченому ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Також у матеріалах кримінального провадження (а.м.к.п. 98) є розписка ОСОБА_10 дружини потерпілого ОСОБА_8 про отримання від обвинуваченого ОСОБА_4 сорок тисяч гривень, як компенсацію за завдану матеріальну та моральну шкоду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, ставлення останнього до вчиненого ним діяння, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому злочину за обставин, викладених у зміненому обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України - закінчений замах на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу.
У разі визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), суд у відповідності до ч. 3 ст. 374 КПК України, окрім іншого, зазначає мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 КК України при призначенні покарання за незакінчений злочин суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
У даному випадку посилання на ст.ст. 65-67 КК України дає змогу зробити висновок, що сформульовані у ч. 1 ст. 68 КК України положення виступають додатковими правовими орієнтирами до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 цього Кодексу. Іншими словами, визначаючи вид і розмір покарання особі, яка вчинила незакінчений злочин, суд враховує фактичні обставини в межах трьох загальних критеріїв - ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і двох додаткових - які визначають ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
Вимоги ч. 3 ст. 68 КК України обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за незакінчений злочин. Ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за замах на злочин. При цьому призначення покарання за правилами ч. 3 ст. 68 КК України має бути вмотивоване у вироку суду з обов`язковим посиланням на цю норму закону.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, суспільна небезпечність якого полягає в загальнонебезпечному способі (характері) посягання підпалі.
Оцінюючи ступень здійснення злочинного наміру, суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_4 виконано усі без виключення дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, зокрема, підготував займисту суміш, яку залив у пластикову пляшку, та сірники, зайшов не помічиним на територію домогосподарства потерпілого, облив автомобіль займистою сумішшю, після чого підпалив його, і тільки переконавшись, що автомобіль охопило полум`я, покинув місце вчинення злочину. Втім, злочин не було закінчено з об`єктивних для обвинуваченого причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілим було ліквідовано пожежу. Тобто, мав місце невдалий замах, що є більш небезпечним порівняно із перерваним замахом.
Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, є особою середнього віку, одружений, має постійне місце проживання, живе спільно зі своєю дружиною, донькою та двома своїми онуками (а.м.к.п. 118), працює з 1999 року по даний час слюсарем з експлуатації та ремонту підземних газопроводів Бучацького УЕГГ ПрАТ «Тернопільгаз» (а.м.к.п. 124), виключно позитивно характеризується за місцем свого проживання та роботи (а.м.к.п. 96, 153), має міцні соціальні зв`язки, на обліку в лікаря нарколога та під наглядом лікаря психіатра не перебуває (а.м.к.п. 99-100).
До обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до приписів ст. 66 КК України, суд відносить, визнання вини, добровільне відшкодування завданого збитку та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилося у наданні ОСОБА_4 правдивих показань, як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні, що сприяло розкриттю злочину і встановленню істини по справі.
До обставин, які обтяжують покарання, відповідно до приписів ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Між тим, суд не бере до уваги щире каяття, як обставину, що пом`якшує ОСОБА_4 покарання.
Законом не надається нормативного визначення поняттю «щире каяття». На це питання надає відповідь доктрина кримінального права та усталена судова практика.
Так, щире каяття це внутрішній, морально-психічний процес у свідомості особи, яка вчинила злочин. Щирим каяття є тоді, коли особа поряд із визнанням своєї провини та дачею правдивих показань, демонстрацією готовності понести заслужене покарання щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 осуджує свою протиправну поведінку лишень щодо потерпілого, адже не його автомобіль мав намір знищити, а автомобіль свого колишнього зятя. Відповідь обвинуваченого, - «Так йому й потрібно», на запитання головуючого: - «Чи жалкули б ви, якщо було б знищено автомобіль колишнього затя» - не свідчить про усвідомлений осуд ОСОБА_4 своєї поведінки та про щирість розкаяння.
Отже, враховуючи усі без виключення вищевказані обставини, зважаючи на обмеження максимального розміру покарання, передбачене ч. 3 ст. 68 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання - у виді позбавлення волі, як єдиний та безальтернативний вид покарання, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 194 КК України, на строк наближений до мінімального.
Натомість, враховуючи характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 у загальносоціальному плані, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, ведення ним належного способу життя, а також його посткримінальну поведінку, спрямовану на залагодження своєї провини, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, про що свідчить розписка (а.м.к.п. 98), зважаючи на незадовільний стан здоров`я (а.м.к.п. 125-127), позицію потерпілого, який просить обвинуваченому ОСОБА_4 призначити покарання із застосуванням інституту умовного звільнення (а.м.к.п. 125-127), суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з встановленням максимального іспитового строку, передбаченого законом.
З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період дії іспитового строку на нього слід покласти передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки.
Саме таке покарання на переконання суду буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігатиме вчиненню новим злочинам, а також відповідатиме принципам справедливості, невідворотності покарання за вчинене діяння.
Судом не вирішується питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки стороною обвинувачення це питання не ініціювалося.
Цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.
Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
З огляду на вищевказане, керуючись статтями 8, 129 Конституції України, статтями 369, 371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 КК України та ч. 2 ст. 194 КК України, призначивши йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку на три роки.
Згідно ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме за:
-судову авто-товарознавчу експертизу №6.2-15/19 в сумі 1430 (тисячу чотириста тридцять) грн 00 коп;
-судову дактилоскопічну експертизу №1.4-82/19 в сумі 1001 (тисячу одну) грн. 00 коп;
-судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №2.2-35/19 в сумі 1144 (тисячу сто сорок чотири) грн 00 коп;
-судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №2.2-39/19 в сумі 1144 (тисячу сто сорок чотири) грн 00 коп;
-судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №2.2-38/19 в сумі 1144 (тисячу сто сорок чотири) грн 00 коп;
-судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №2.2-36/19 в сумі 1716 (тисячу сімсот шістнадцять) грн 00 коп;
-судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №2.2-34/19 в сумі 1144 (тисячу сто сорок чотири) грн 00 коп;
-судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №2.2-37/19 в сумі 1144 (тисячу сто сорок чотири) грн 00 коп.
Речові докази:
-три кашкети вилучені під час затримання у ОСОБА_4 , які поміщено у сейф пакети експертної служби №1757461 та №0007654, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області повернути ОСОБА_4 ;
-диск DVD-R марки «Inkjet Printable», білого кольору, ємкістю 4.7 GB із вмістом у нього відеозапису факту вчинення кримінального правопорушення, який поміщено у матеріали кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;
-опалений сірник та зрізи нігтів вилучені у ОСОБА_4 , які поміщені у паперові конверти білого кольору і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, два шматки тканини червоного кольору, яку поміщено у паперову коробку і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, сліди папілярних узорів рук, які поміщено у сейф-пакет експертної служби №2226287 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, сліди змивів вилучені з пошкодженої деталі автомобіля, які поміщено у сейф-пакет експертної служби №2608861 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, поліетиленова пляшка із написом «FANTA», ємкістю 1 літр, яку поміщено у сейф-пакет експертної служби №4143869 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, поліетиленовий файл, який поміщено у сейф-пакет експертної служби №2628992 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, сліди змивів рук вилучені із лівої та правої руки ОСОБА_4 , які поміщено у сейф-пакет експертної служби №2628859 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, сліди змивів вилучені з пошкодженої деталі автомобіля, які поміщено у сейф-пакет експертної служби №2608860 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, сліди змивів вилучені з пошкодженої деталі автомобіля, які поміщено у сейф-пакет експертної служби №2608865 і знаходяться в камері зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, - знищити.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Суддя ОСОБА_1