ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/5367/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2050/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 08 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої, належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора, обвинуваченого та його захисника на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 03 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 03 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-19.10.2016 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 187, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.ст. 70,71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 16.12.2016 року;

-26.10.2017 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, і йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 10 2017 року у виді двох років позбавлення волі, з остаточним призначенням покарання у виді позбавлення волі на 6 років.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 30.07.2018 року, близько 03-00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на танцювальному майданчику «Клітка», розташованому за адресою: м. Лозова Харківської області, проспект Перемоги, 1-А, помітив жіночу сумку, яка належала ОСОБА_9 , яку остання залишила на столі, поруч з яким танцювала. Скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання ОСОБА_7 , повторно, з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом вільного доступу, таємно викрав жіночу сумку, всередині якої знаходилося два мобільних телефона «FLY FF180», «Samsung GT-C3312», дві зв`язки ключів, які не становлять майнової вартості для потерпілої, та грошові кошти у сумі 500 гривень, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1009 гривень. Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу було подано також захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 , яка, в свою чергу, просила про скасування вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області та про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав, а лише вказав, що помилково взяв сумку потерпілої, вважаючи її сумкою його знайомої ОСОБА_10 .

Крім того, вказує, що відсутність вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, підтверджується показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Вказує також, що очевидці вчинення ОСОБА_7 саме таємного викрадення чужого майна відсутні, оскільки громадянка ОСОБА_10 була в момент вчинення злочину в стані сильного алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим вважає неможливим посилання на позицію, як на доказ вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Крім того, на вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційних скарг, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі.

Прокурор просив залишити апеляційні скарги без задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе не визнав, при цьому він не заперечував, що дійсно взяв сумку потерпілої ОСОБА_9 , хоча й помилково. Зазначив при цьому, що перед тим як відвідати заклад «Клітка», ним разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_15 в іншому кафе було вжито три пляшки горілки на трьох, після цього до закладу «Клітка» вони прибули у трьох, він, ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , де вони вживали слабоалкогольні напої. Через деякий час ОСОБА_10 була ним винесена відпочити до автомобіля, оскільки перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння. У присутності ОСОБА_15 ОСОБА_10 попросила його принести її сумку, він повернувся до закладу та помилково взяв сумку потерпілої. Через деякий час він поїхав до домівки ОСОБА_10 , де залишився. Наступного дня ОСОБА_10 сказала йому, що сумка яку він приніс, їй не належить. Він забрав сумку та пішов до дому. З приводу повернення сумки її володільцю він до закладу «Клітка» або поліції не звертався. В подальшому на прохання ОСОБА_15 , яка відвідала його домівку, він заклав на своє ім`я мобільний телефон потерпілої до ломбарду, за що отримав грошові кошти. Сумку, яка залишилася у нього вдома, його матір ОСОБА_12 віддала своїй подрузі.

Суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який по суті не заперечує того факту, що він дійсно заволодів сумкою потерпілої ОСОБА_9 в подальшому заклавши мобільний телефон який у ній знаходився до ломбарду, а сумку віддавши подрузі його матері, при цьому зазначаючи, що вказану сумку ним було взято помилково.

Проте, вказане твердження ОСОБА_12 та його захисника про заволодіння майном потерпілої помилково та за відсутності прямого умислу на його заволодіння, спростовується показами потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції, згідно яких вона наприкінці літа 2018 року разом зі своєю подругою ОСОБА_16 , відпочивала на танцювальному майданчику «Клітка». Поблизу її столику, за яким вона сиділа лише зі своєю подругою, знаходилася інша компанія людей, серед яких ОСОБА_7 не було. Вона танцювала лише один раз. Танцювала, відійшовши від столу, за яким сиділа, лише на півтора метри, при цьому залишивши свою сумку зверху на столі, щоб бачити її. Танцювала вона на краю танцювального майданчика, на віддаленні від всіх інших танцюючих осіб, які знаходилися у центрі танцювального майданчика, та які мали змогу зрозуміти, що вона танцює біля свого столику, на якому її речі. Вона слідкувала за своєю сумкою, і відвернулася лише на декілька хвилин під час танцю. Повернувшись, вона виявила відсутність сумки, всередині якої знаходилося, зокрема, два мобільних телефона, FLY та Samsung, гроші 500 грн., ключі. Тоді вона підійшла до охоронців даного закладу, яким повідомила про зникнення її сумки, які повідомили що з танцювального майданчику в цей час виходив лише один чоловік, та викликали працівників поліції. У вересні 2018 року слідчим Лозівського ВП було повернуто її сумку, в якій знаходилося два мобільних телефона та ключі. Після цього їй зателефонував ОСОБА_7 , який повідомив, що випадково взяв її сумку, попросив вибачення, та через деякий час повернув частинами грошові кошти, а саме: 01.11.2018 року 300 грн., та 05.12.2018 року 200 грн. На даний час матеріальні збитки відшкодовані в повному обсязі; показами свідка ОСОБА_11 , згідно яких з травня по вересень 2018 року він працював адміністратором на танцювальному майданчику «Клітка». 30.07.2018 року близько 03:00 год. до нього підійшла ОСОБА_9 , яка повідомила, що в неї зникла сумка, яку вона залишила на столі, коли танцювала, та просила продивитися відеозапис з камер відеоспостереження. Оскільки доступу до камер відеоспостереження у нього не було, він запропонував їй викликати працівників поліції. Також на танцювальному майданчику «Клітка» він бачив ОСОБА_7 з дівчиною. Потерпіла сиділа окремо від ОСОБА_7 , на відстані приблизно 50 метрів. Коли ОСОБА_9 звернулася до нього з приводу зникнення її сумочки, ОСОБА_7 у закладі вже не було, він вийшов раніше. Коли приїхали працівники поліції, дівчина, з якою був ОСОБА_7 знаходилася у машині. Через деякий час приїхав на таксі ОСОБА_7 , який вийшов з таксі з пакетом в руках; показами свідка ОСОБА_12 , згідно яких обвинувачений являється її сином і мешкає з нею. В ніші, яка розташована в коридорі їх квартири, влітку 2018 року вона виявила жіночу сумку чорного кольору. Виявлену сумку вона вважала своєю, зміст сумки не перевіряла, подарувала своїй знайомій ОСОБА_17 . Через деякий час їй зателефонував її син ОСОБА_7 , спитавши про те, де знаходиться ця сумка, пояснивши, що її треба повернути; показами свідка ОСОБА_18 , згідно яких влітку 2018 року увечері вона відпочивала разом з ОСОБА_7 , іншими особами, вони вживали спиртні напої. Потім близько 22-00 години вона та ОСОБА_7 на її автомобілі приїхали до танцювального майданчика «Клітка». Знайома ОСОБА_7 - ОСОБА_15 вийшла з автомобілю раніше, і з ними у заклад «Клітка» не прибувала та в ньому з ними не відпочивала. В закладі «Клітка» вона та ОСОБА_7 продовжили вживати спиртні напої, за напої розраховувався обвинувачений. У неї при собі будь-якої сумки не було. Вона мала маленьку сумочку, яку залишила в автомобілі. Через деякий час вона вийшла одна до свого автомобілю, в якому заснула, на який час не пам`ятає. В подальшому прийшов ОСОБА_7 , зателефонував його знайомим, які її відвезли додому. Вона не губила свою сумку, не просила обвинуваченого розшукати сумку або принести її з закладу. Обвинувачений їй ніякої сумки не передавав.
Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілої та свідків є недостовірними відсутні.

Показання потерпілої і зазначених свідків є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються даними, що зафіксовані в заяві ОСОБА_9 про крадіжку сумки з речами від 30.07.2018 року; протоколі огляду місця події від 30.07.2018 року; протоколі проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року; в протоколах огляду місця події від 02.08.2019 року; у висновку товарознавчої експертизи № 3307 від 31.08.2019 року; у протоколі огляду предметів від 01.09.2018 року; у протоколі проведення слідчого експерименту від 24.09.2018 року; у заяві ОСОБА_19 про добровільну видачу інформації з камер відеоспостереження танцювального майданчика «Клітка» за 30.07.2018 року.
Вказані докази є належними та допустимими, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника на те, що обвинуваченим ОСОБА_7 було помилково взято сумку ОСОБА_9 , не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про суперечливість показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є добрими знайомими ОСОБА_7 та вважає їх такими, що надані з метою захисту обвинуваченого та допомоги йому в уникненні відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність будь-яких об`єктивних даних, що підтверджують версію обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про непричетність до злочину та визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника цих висновків не спростовують.

Виходячи з наведеного, на підставі аналізу всіх зібраних та ретельно перевірених в суді першої інстанції доказів, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення та призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відноситься до середнього ступеня тяжкості, особу винного, який є раніше судимим, має повну середню освіту, не працює, не одружений, дітей не має, з 2010 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу синдрому залежності від психостимуляторів, має постійне місце проживання де характеризується формально, наявність такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та призначив покарання в межах санкції статті, яке відповідає засадам кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника - без задоволення.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 03 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника - залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4