В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2019 року за № 0001162 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, працюючої неофіційно продавцем, з базовою середньою освітою, незаміжньої, інваліда ІІ групи, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 01 лютого 2019 року перебувала за адресою: АДРЕСА_1 , у кімнаті проживання своєї матері, де в неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме планшета ТМ «Lenovo» та машинки для стрижки волосся ТМ «Ягуар».

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрала зі столу машинку для стрижки волосся ТМ «Ягуар» бронзового кольору та планшет ТМ «Lenovo», чорного кольору із обідком синього кольору, який знаходився на ліжку.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 помістила викрадені речі до зовнішніх кишень своєї куртки та вийшла із приміщення квартири. В подальшому ОСОБА_3 продала викрадену машинку для стрижки волосся ТМ «Ягуар» ОСОБА_9 за грошові кошти у сумі 350 грн.

Згідно відповіді №689/3 від 15 березня 2019 року, наданої ПТ «ЛОМБАРД ТОВ «ГАРАНТ КАПІТАЛ» І КОМПАНІЯ», оціночна вартість машинки для стрижки волосся ТМ «Ягуар» становить 400 грн.

В подальшому, в цей же день тобто, 01 лютого 2019 року ОСОБА_3 зустрілася із ОСОБА_10 , з яким направилася до ломбарду ПТ «ЛОМБАРД ТОВ «ГАРАНТ КАПІТАЛ» І КОМПАНІЯ», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 34, де ОСОБА_3 передала викрадений планшет ОСОБА_10 , повідомивши що дане майно належить їй, щоб він заклав його. Отримавши за планшет грошові кошти в сумі 500 грн., ОСОБА_3 передала грошову винагороду ОСОБА_10 в розмірі 50 грн. за його допомогу.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зникла, а отриманими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд.

Крім того, 11 лютого 2019 року ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час перебувала у приміщені квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де у неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипеда ТМ «Хамер».

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрала велосипед ТМ «Хамер», який належав ОСОБА_6 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 утримуючи при собі вищевказаний велосипед вийшла із приміщення квартири, після чого зустрівшись із ОСОБА_11 , якому вона повідомила, що даний велосипед належить їй, направилися до ломбарду. Зайшовши до приміщення ломбарду ПТ «ЛОМБАРД ТОВ «ГАРАНТ КАПІТАЛ» І КОМПАНІЯ», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 34, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 заклали велосипед ТМ «XUMMER BMX», отримавши грошові кошти в сумі 300 грн. Передавши грошові кошти в сумі 40 грн. ОСОБА_11 за його допомогу, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зникла, а отриманими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд.

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) визнала повністю, дала покази, підтвердила вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаялась у вчиненому.

Вказала, що дійсно, 01 лютого 2019 року перебувала за адресою: АДРЕСА_1 , у кімнаті проживання своєї матері, звідки викрала планшет ТМ «Lenovo» та машинку для стрижки волосся ТМ «Ягуар», яку в подальшому продала ОСОБА_9 за грошові кошти у сумі 350 грн., а викрадений планшет разом із ОСОБА_10 , якому вона повідомила, що планшет належить їй, заклали до ломбарду, за грошові кошти в сумі 500 грн.

Також вказала, що 11 лютого 2019 року перебуваючи у приміщені квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де вона проживає зі своєю матір`ю, сином та бабусею, таємно викрала велосипед ТМ «Хамер», після чого зустрівшись із ОСОБА_11 , якому вона повідомила, що даний велосипед належить їй, заклала велосипед до ломбарду отримавши грошові кошти в сумі 300 грн. Через деякий час була затримана працівниками поліції. Додала, що дуже жалкує про вчинене, примирилася з матір`ю та попросила у неї вибачення, а також відшкодовує матері вартість викраденого майна.

Остання виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних злочинів, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), та у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, раніше не судима, характеризується з посередньої сторони, має задовільний стан здоров`я, спосіб життя (повідомила, що працює не офіційно продавцем, незаміжня, інвалід ІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ); позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, думку потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила що примирилася з обвинуваченою, її вибачила та частина викраденого майна їй повернута; відношення обвинуваченої до вчиненого, а саме наявність у неї розуміння неприйнятності вчинених нею дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; її поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини першої статті 185, частини другої статті 185 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочини, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді позбавлення волі зі звільненням її від відбування покарання з випробуванням пропорційним вчиненим злочинам та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки;.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за вказані кримінальні правопорушення шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені машинку для стрижки волосся ТМ «Ягуар» бронзового кольору та планшет ТМ «Lenovo ТВ-3-710F» чорного кольору із синім обідком - залишити у володінні ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілій, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченій роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя