ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/220/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому за цією статтею покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахується з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільні позови прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Тернопільської міської ради задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 в користь фінансового управління Тернопільської міської ради 20584 (двадцять тисяч п`ятсот вісімдесять чотири) грн. 53 (п`ятдесять три) копійки витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_7 та 17439 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн. 23 (двадцять три) копійки витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 .

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 200 000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь держави 4004 (чотири тисячі чотири) грн. судових витрат за проведення експертиз.

До виконання вироку в частині стягнення моральної шкоди, відшкодування витрат на лікування та судових витрат, арешт, накладений на автомобіль «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_1 - залишено без зміни.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно з вироком суду 8 вересня 2018 року близько 22 гол. 15 хв. водій ОСОБА_9 в порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, тобто, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем "Renault Kangoo" р.н. НОМЕР_1 , рухаючись проспектом Злуки м. Тернопіль в напрямку перехрестя із круговим рухом сполученням вул. Текстильна - Лозовецька - Збаразька, із швидкістю близько 50 км/год.

Рухаючись проспектом Злуки м. Тернопіль, водій ОСОБА_9 під час руху не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.

Так, в цей час на нерегульований пішохідний перехід, розташований на проспекті Злуки м. Тернопіль, неподалік будинку №4А, у темпі спокійного кроку, вийшли та переходили проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля "Renault Kangoo" р.н. НОМЕР_1 пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохідний перехід, який освітлювався та обладнаний дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, дорожньою розміткою, а також пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які рухалась по ньому, водій ОСОБА_9 , в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходам, а вчинив наїзд на них передньою частиною автомобіля.

Унаслідок наїзду, який вчинено на пішохідному переході:

- потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми поперекової ділянки у вигляді закритих переломів поперечних відростків 1-2-го хребців та травми ділянки тазу у вигляді закритих переломів гілок і тіла лобкових та гілок сідничних і крижової кісток з накопиченням крові в порожнині малого тазу і клітковині заочеревинного простору, закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, підшкірних крововиливів потиличної ділянки, ділянки правої брови, які за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння належать до тяжких, відповідно до п. п. 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

- потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого поперечного відростка 5-го поперекового хребця, закритого перелому верхньої та нижньої гілок лівої лобкової кістки, закритого перелому тіла крижової кістки, травми лівої нижньої кінцівки у вигляді внутрішньосуглобового багатовідламкового перелому бічного (латерального) виростка проксимального (верхнього) кінця великогомілкової та багатовідламкового перелому проксимального кінця малогомілкової кісток, саден обличчя, які не супроводжувались загрозливими для життя явищами, тобто не були небезпечними для життя, та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п 2.2.1., 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм автомобіля "Renault Kangoo" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 вимог п.п. 2.3 (б, д), 2.9 а), 18.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постанов Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, перебуває у прямі причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілі ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/25251/18-к від 12 червня 2019 року в частині призначення покарання у вигляді позбавлення волі на 6 років та призначити ОСОБА_9 менш суворе покарання, що не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що вищезазначений вирок суду є надто суворий. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки цілому ряду м`якшуючих обставин, а саме: те, що злочин вчинений по необережності; частково на час постановлення вироку ОСОБА_9 було відшкодовано їй матеріальну шкоду; добровільно відшкодовано частково матеріальну шкоду за лікування; обвинувачений в суді визнав вину та розкаявся. Окрім того зазначає, що на сьогоднішній день ОСОБА_9 10.07.2019р. частково відшкодував їй моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок цивільного позову заявленого нею.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/25251/18-к від 12 червня 2019 року та призначити ОСОБА_9 менш суворе покарання, що не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що вищезазначений вирок суду є несправедливим. Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_9 добровільно відшкодовано йому, на час винесення вироку суду першої інстанції, моральну та матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/25251/18-к від 12 червня 2019 року в частині призначеного покарання та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що судом першої інстанції визнано але не надано належної оцінки пом`якшуючим обставинам з яких: після ДТП він місця злочину покинути не намагався; надавав первинну медичну допомогу одному з потерпілих; в процесі лікування потерпілих, відшкодовував їм матеріальні збитки; обом постраждалим повністю оплачені витрати на лікування; від потерпілого ОСОБА_8 жодних претензій ні матеріального, ні морального характеру немає; на день подання апеляційної скарги ним відшкодовано потерпілій ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 100000 грн. Також зазначає, що має двох малолітніх дітей які потребують належної батьківської уваги та матеріального забезпечення. Дружина не працює, тому він є єдиним годувальником у сім`ї. Звертає увагу суду на те, що має окремо проживаючу одиноку мати, якій також необхідна допомога. Обвинувачений просить врахувати, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, злочин вчинений з необережності, має хорошу характеристику.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12.06.2019 року, і закрити кримінальне провадження, згідно зі ст. 284 ч 2 КПК України. Вважає, що вирок постановлений з порушеннями вимог закону через неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що сам механізм і обставини наїзду на потерпілих, та дії всіх осіб, причетних до даної ДТП, детально судом не досліджені і не спростовані доводи сторони захисту про те, що в даному випадку слідчий зобов`язаний був провести відтворення обстановки і обставин вчинення ДТП. Однак, суд першої інстанції не звернув на це уваги і безпідставно вказав, що відповідно до КПК України 2012 року, проведення такої слідчої дії, як відтворення обстановки і обставин події не передбачено. Також суд прийшов до помилкового висновку, що механізм ДТП зафіксований на відеозаписі, уточнення її перебігу за допомогою слідчого експерименту за участю обвинуваченого, котрий на момент ДТП перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, на думку суду є неможливим та недоцільним. Сторона захисту заперечувала правильність висновку експерта від 19.11.2018 року з тих підстав, що при проведенні вказаної експертизи були використані дані, які не відповідають дійсності, а саме те, що водій ОСОБА_12 рухався лівою смугою свого напрямку руху, на підйом у напрямку руху транспортного засобу, хоча суд першої інстанції із пояснення ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 встановив, що водій ОСОБА_12 перед ДТП спершу їхав правою смугою свого напрямку руху, а вже перед пішохідним переходом об`їхав автомобіль, який знаходився попереду нього на правій смузі руху, і виїхав на ліву смугу руху. Для вирішення питання чи мав водій ОСОБА_9 в даній дорожній обстановці технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів, з моменту виникнення небезпеки для руху його автомобіля, експерту не було вказано момент виникнення небезпеки для руху автомобіля, що є важливо, оскільки момент виникнення небезпеки для руху автомобіля ОСОБА_9 виник не з моменту виходу потерпілих на проїзну частину автомобільної дороги, а з моменту появи потерпілих у полі видимості водія ОСОБА_9 , що може істотно вплинути на вирішення поставленого питання. Також, у цьому висновку експерта не вказано кількість аркушів у матеріалах кримінального провадження, які були надані експерту, і допущено суперечності в назві процесуального документа, яким призначено експертизу, а саме вказано про ухвалу про призначення експертизи і про постанову про призначення експертизи. З цих підстав, стверджує, що висновок експерта від 19.11.2018 року складений з порушеннями вимог ст. 101, 102 КПК України, і тому в силу ст.ст. 85 та 86 КПК України є недопустимим доказом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу і пояснив, що про вчинене шкодує, вживав заходів для усунення завданої потерпілим шкоди, просить не позбавляти його волі,

доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав,

думку потерпілих, який підтримали свої апеляційні скарги і просили змінити вирок в частині призначеного покарання та не застосовувати позбавлення волі,

міркування прокурора, який вважає оскаржений вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого законним і обґрунтованим, а в частині апеляційних вимог потерпілих про пом`якшення покарання не заперечував,

перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України є вірними.

Свій висновок щодо доведеності вини обвинуваченого суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями:

потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , 8 вересня 2018 року о 22.15 год., по вул. Злуки, біля будинку №18 на пішохідному переході вони переходили з потерпілою через дорогу в темпі нормальної ходьби. Перед виходом на проїжджу частину переконались в безпечності своїх дій, а коли перетнули близько половини шляху, на них здійснив наїзд автомобіль під керуванням обвинуваченого, який з`явився раптово;

свідка ОСОБА_13 , про те, що він бачив як потерпілі зупинились перед виходом на проїжджу частину після чого відвернув від них увагу. Потім почув звук, і побачив наслідки ДТП. В той момент пішохідний перехід освітлювався, видимість була хороша. Автомобіль обвинуваченого не гальмував. До моменту наїзду він зліва об`їхав інший автомобіль, який рухався по правій смузі руху;

свідка ОСОБА_14 про те, що вона приїхали на місце ДТП на виклик та брала участь в госпіталізації потерпілої. Потерпілий на той момент сидів на землі біля автомобіля водія. Водій автомобіля, який вчинив наїзд на пішоходів перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Повідомлені цими свідками обставини суд вірно оцінив, як такі що доводять вину обвинуваченого, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з даними письмових доказів, а саме:

протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.09.2018 року, план-схемою та фототаблицею до нього, якими зафіксовано розташування предметів на місці події після ДТП, в тому числі розташування автомобіля відносно елементів дороги і характер наявних на ньому пошкоджень. Слідів гальмування не зафіксовано;

висновків трасологічної і автотехнічної експертиз, відповідно до яких при наїзді на пішоходів автомобілем «Reno Kangoo», який перебував у технічно справному стані, первинний контакт відбувся його передньою середньою частиною на лівій смузі руху транспортного потоку до вул. Текстильна, у повздовжньому напрямку в місці, яке безпосередньо передує зафіксованому в протоколі огляду. На момент ДТП автомобіль «Reno Kangoo»;

даними протоколу добровільної видачі, відповідно до якого ОСОБА_15 надав слідчому відеозапис камери зовнішнього спостереження, на якому зафіксовано обставини ДТП за участю автомобіля під керуванням обвинуваченого;

даними протоколу огляду вказаного відеозапису, який також переглянутий в судовому засіданні і з якого вбачається, що ним зафіксовано подію цієї ДТП, в тому числі момент коли потерпілі розпочинають рухатись по нерегульованому пішохідному переходу у спокійному темпі, після чого відбувається наїзд на них автомобіля світлого кольору, який рухається у лівій смузі руху. Після наїзду, автомобіль рухається у загальмованому стані до повної зупинки. Надалі біля місця ДТП зупиняються водії транспортних засобів та підходять люди;

висновку експерта від 08.09.2108р., згідно якого у крові обвинуваченого ОСОБА_9 знайдено етиловий спирт в концентрації 2,48 проміле, що підтверджує його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

висновку експерта №7-260/261/5-606/18 від 19 листопада 2018 року, яким встановлено, що дії водія автомобіля «Reno Kangoo», тобто обвинуваченого ОСОБА_9 , не відповідали п. 18.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, тобто наїздом транспортного засобу на пішоходів;

висновків експерта №1290 і №1281 від 26.11.2018 року, відповідно до результатів яких внаслідок цієї ДТП потерпілій ОСОБА_7 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_8 - тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерплій ОСОБА_7 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_16 .

Перевіркою матеріалів провадження також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи захисника про недоведеність складу вказаного злочину з тих підстав, що під час досудового розслідування не було проведено відтворення обстановки і обставин злочину.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно, з дотриманням вимог ст.94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставин кримінального провадження, та правильно оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для вирішення питання винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини підтверджуються належними і допустимими доказами, які в сукупності поза розумним сумнівом підтверджують, що ОСОБА_9 порушив Правила дорожнього руху і внаслідок цього заподіяв потерпілим тяжкі і середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи апеляційної скарги захисника про неповноту з`ясування обставин провадження через те, що не було проведено слідчий експеримент для встановлення моменту виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_9 і вирішення питання про те, чи мав він технічну можливість зупини автомобіль до наїзду на пішоходів є неналежними, оскільки як вбачається з наведених у вироку показань потерпілих і свідка ОСОБА_13 та відеозапису події ДТП на лівій смузі руху в напрямку до освітлюваного пішохідного переходу перед автомобілем обвинуваченого не було жодних перешкод і він об`єктивно мав можливість виявити пішоходів, які там знаходились, але навіть не намагався зупинити свій автомобіль до наїзду. За таких обставин доводи захисника про необхідність з`ясування технічної можливості зупинити транспортний засіб колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновок експерта від 19.11.2018р. складений з порушенням вимог ст.ст.101,102 КПК України також є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту цього висновку він повністю відповідає вимогам вказаних статей, в тому числі містить докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання. Цей висновок є достатньо обґрунтованим, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність сумнівів у його достовірності. Наведені в апеляційній скарзі недоліки цього висновку, а саме неточності в кількості аркушів наданих експерту матеріалів кримінального провадження і в найменуванні процесуального документа про призначення експертизи, не є істотними, оскільки не вплинули на зміст досліджених експертом обставин та його висновки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що немає підстав вважати ОСОБА_9 необґрунтовано засудженим за ч.2 ст.286 КК України, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг потерпілих та обвинуваченого, які вважають призначене покарання занадто суворим, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Як вбачається з вироку, при визначенні виду покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України і згідно санкції інкримінованої статті обрав основне покарання у виді позбавлення волі, а додаткове - у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, які є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено, що при визначенні строку основного покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей і непрацездатну матір, та обставини, що пом`якшують покарання, а саме добровільне відшкодування шкоди, а також думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні ОСОБА_9 . Тому колегія суддів вважає можливим зменшити строк призначеного основного покарання.

Крім того, як вбачається зі змісту вироку через наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції неправильним у зв`язку з наступним.

Обвинувачений з необережності вчинив злочин проти безпеки руху. Оскарженим вироком йому призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, який визначений санкцією інкримінованої статті. Щодо особи обвинуваченого встановлено, що він судимостей не має і вперше притягується до кримінальної відповідальності, має утриманців і позитивно характеризується за місцем проживання, безпосередньо після ДТП залишився на місці події та брав участь у наданні допомоги потерпілим, під час досудового розслідування та судового розгляду добровільно відшкодував їм матеріальну шкоду та частково моральну. Під час судового та апеляційного розгляду висловлював жаль з приводу вчиненого і готовність відшкодовувати всю завдану шкоду.

Враховуючи наведене, відомості про особу винного та встановлені в ході судового розгляду обставини колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений усвідомив суспільну небезпеку своїх протиправних дій, засуджує свою попередню поведінку, в міру своїх можливостей намагається виправити негативні наслідки вчиненого, а тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення ст.75 КК України.

З урахуванням цього та беручи до уваги доводи апеляційних скарг потерпілих, які просять обвинуваченого не позбавляти волі, колегія суддів прийшла до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, а тому є законні підстави для зміни вироку і звільнення ОСОБА_9 від призначеного основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИла:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 частини першої ст.76 КК України.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи