У Х В А Л А
Справа № 185/8257/19

Провадження № 1-кс/185/3111/19

02 жовтня 2019 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -
В С Т А Н О В И В :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, погодженим з прокурором, слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 порушує питання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000717 від 03.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, а саме на майно, - земельну ділянку з кадастровим номером 122358130:002:001:0658 та сільськогосподарську культуру соняшник, що проростає в межах земельної ділянки з кадастровим номером 122358130:002:001:0658 площею 48 га, посилаючись на те, що вищевказана земельна ділянка визнана речових доказом по вищевказаному кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів і недопущення їх псування необхідно накласти арешт.
Прокурор вказане клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України , слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема:
- правову підставу для арешту майна;
- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання встановлено перебування земельної ділянки загальною площею 252 га з кадастровим № 122358130:002:001:0658 у державній власності, з цільовим призначенням «для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг» та перебуває в користуванні ДП «Павлоградський лісгосп», згідно державного акту серії ЯЯ №904498 від 31.03.2011 року та знаходиться на землях Богданівської об`єднаної територіальної громади.
Про те, що вказана земельна ділянка в кварталі №84 Павлоградського лісництва засіяна сільськогосподарською культурою «соняшник» свідчить протокол огляду такої від 15.07.2019 року.
Згідно постанови слідчого від 15.07.2019 року про визнання речовим доказом - визнано речовим доказом посіви соняшника, що проростають в межах земельної ділянки з кадастровим № 122358130:002:001:0658 , площею 48 га в кварталі №84 Павлоградського лісництва.
Розмір завданої шкоди законному володільцю або власнику земельної ділянки на момент подання клопотання слідчим зазначено, що згідно довідки розрахунку розміру шкоди, наданої ДП «Павлоградський лісгосп» - розмір шкоди складає 107170, 62 грн.
В даному випадку земельна ділянка є об`єктом кримінально протиправних дій, що відносить її до критерію речового доказу, визначеного статтею 98 КПК України.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України метою накладення арешту на майно є збереження речових доказів, тобто, в даному випадку, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельних ділянок.
У відповідності до ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

При розгляді слідчим суддею клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження можливість пошкодження, псування або перетворення земельних ділянок повинна розглядатися в ракурсі необхідності збереження речового доказу, а не майна як такого.
В даному випадку безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, є відносини власності на землю, які забезпечують власнику можливість володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, тобто управлінські земельні відносини.
Отже, підстави щодо пошкодження, псування, знищення, майна - земельної ділянки, органом досудового розслідування - доведені.
Відтак, слідчий суддя прийшов до висновку, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на земельну ділянку шляхом заборони користування нею відповідатиме досягненню мети дієвості цього провадження.
Окрім цього, в своєму клопотанні орган досудового розслідування ставить питання про накладення арешту на врожай сількогосподарської культури соняшник, що зростає на земельній ділянці з кадастровим номером 122358130:002:001:0658 в площею 48 га в кварталі №84 Павлоградського лісництва.
При цьому як на підставу накладення арешту орган досудового розслідування посилається на необхідність збереження речових доказів.
Однак, врожай сільськогосподарської культури у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України не є речовим доказом з огляду на безпосередній об`єкт складу злочину, передбаченого диспозицією ч.1 ст.197-1 ККУ, так як не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, безпосереднім предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України, не зберегло на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ.
Слідчим не доведено, що сільськогосподарські культури, якими засіяна та які вирощуються на земельній ділянці з кадастровим № 122358130:002:001:0658, а зокрема посіви соняшнику, відносяться до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим у ч. 2 ст. 167 КПК України, а клопотання слідчого не узгоджується в цій частині з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні.
Відповідно до вимог ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, а також проаналізувавши наведені аргументи щодо необхідності накладення арешту на речові докази, вважає, що воно є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Слідчий суддя вважає, що в даному випадку накладення арешту на сільськогосподарську культуру не відповідатиме завданням кримінального провадження, засадам розумності та співмірності обмеження права власності.
Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони користування на земельну ділянку, що розташована на території Богданівської сільської ради Павлоградського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер: 122358130:02:001:0658 площею 48 га в кварталі №84 Павлоградського лісництва.

В задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1