Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

08 серпня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю:

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_4 .

Мотивував своє рішення суд тим, що ОСОБА_4 25 квітня 2019 року вже було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а тому вважає, що засуджений не підпадає під дію ст.82 КК України, оскільки не пройшов рік з дня винесення постанови про відмову у задоволенні аналогічного клопотання.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про заміну ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що оскаржувана ухвала не містить посилання на ч.7 ст.539 КПК України, що на її думку, свідчить про те, що суд не застосовував цю норму. Також захисник зазначила, що попереднє клопотання ОСОБА_4 стосувалось невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт, всі доводи та докази зводились до можливості його працевлаштування і подальшого відбуття покарання саме у вигляді виправних робіт. Тому апелянт вважає, що її клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі не може розцінюватись як повторне з цього самого питання. При цьому вказала на те, що усі інші підстави, з якими законодавець пов`язує можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, були наявні.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних вимог, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_4 засуджений 08 серпня 2017 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.3 ст.286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 04.02.2017 р. по 08.08.2017 р. На підставі ч.5 ст.72 КК України, в термін відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.02.2017 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 21.06.2017 р. по 05.06.2018 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Кінець строку відбування покарання 07 жовтня 2023 року.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у секторі мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання Державної установи «Городоцький виправний центр №131», куди прибув 23 серпня 2018 року.

Так, частиною 7 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Аналогічну правову норму містить і ч.7 ст.539 Кримінального процесуального кодексу України, якою передбачено, що у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив можливість повторного звернення із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через рік або через шість місяців відповідно з дня винесення ухвали про відмову не залежно від того, на який вид покарання особа просить здійснити таку заміну при повторному зверненні.

На переконання колегії судді, ці норми Закону встановлюють обмеження можливість кількісного звернення із клопотаннями про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не залежно від змістовних складових цих клопотань.

Як встановлено судом першої інстанції, 25 квітня 2019 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області засудженому ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

При цьому з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке було предметом даного судового розгляду, захисник звернувся 07 травня 2019 року.

За вказаних обствин посилання апелянта на правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.10.2018 р. №9901/514/18 (11/9901/514/18), позбавлене підстав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки не пройшов рік з дня постановлення ухвали про відмову у задоволенні аналогічного клопотання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала місцевого суду є законною і обґрунтованою, постановленої з дотриманням вимог кримінального процесуального, а також кримінально-виконавчого законів, а тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 27 травня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3