Справа № 127/6335/16-к
Провадження № 1-кп/127/434/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

провівши підготовче судове засідання в приміщенні суду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, відомості про які внесено 14 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується за ч. 2 ст. 28. ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які обвинувачуються за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив суд постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття та повернення обвинувального акту не вбачає. В судове засідання просив викликати обвинувачених, їх захисників та свідків згідно поданого клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. Подав суду письмове клопотання про повернення обвинувального прокурору. В судовому засіданні зазначив, що акт підлягає поверненню через його не відповідність вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення є не конкретним та суперечить наданій правовій кваліфікації. Вказане призвело до того, що він фактично не розуміє у чому він обвинувачується, що позбавляє його права на захист.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували щодо призначення судового розгляду та підтримали клопотання ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту в зв`язку з його невідповідністю ст. 291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, їх захисників, дослідивши виключно обвинувальний акт з додатками, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно з п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити:

-виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,

-правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність,

-формулювання обвинувачення.

Разом з тим, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказаним вимогам закону не відповідає.

Не вдаючись до аналізу доказів у справі, не оцінюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та не вирішуючи питань, що притаманні для судового розгляду, суд дослідивши виключно обвинувальний акт, вважає, що він не відповідає вимогам закону, а призначення судового розгляду за ним буде грубим порушенням прав обвинувачених на захист, оскільки формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин справи та правова кваліфікація суперечать одне одному, а в окремих випадках правова кваліфікація відсутня взагалі.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 24.10.2003 року Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом. Зокрема, в описовій її частині зазначаються: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому; стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин.

Вказані положення є актуальними і на даний час, оскільки згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин кримінального правопорушення.

При цьому кожен епізод діяльності має отримати самостійну правову кваліфікацію.

Згідно з вимогами Закону правова кваліфікація є юридичною оцінкою вчиненого особою діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначене свідчить про те, що правова кваліфікація повністю залежна від фактичних обставин кримінального правопорушення, а відтак формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не можуть суперечити правовій кваліфікації, тобто юридичній оцінці зазначених дій.

Згідно з вимогами закону, кожен епізод має кваліфікуватись окремо, а в разі

вчинення особою діянь з різним ступенем реалізації умислу (готування, замах, закінчений злочин), частина з них кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього.

Проте, дії вказані в обвинувальному акті при формулюванні обвинувачення як окремі епізоди, не містять правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Так, як вбачається з обвинувального акту (формулювання обвинувачення), ряд дій ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вчинено самостійно, без попередньої змови з іншими особами. Проте, вказані епізоди не містять окремої кваліфікації злочинів.

Також, ряд дій, що зазначені в формулюванні обвинувачення зазначені та описані як вчинення замаху на збут автомата.

Диспозицією ч. 1 ст. 263 КК України визначено п`ять альтернативних видів об`єктивних дій, що утворюють склад вказаного злочину, а саме носіння, зберігання, придбання, передача та збут.

Таким чином, диспозицією визначено, що збут є самостійним видом об`єктивних дій, що тягнуть відповідальність за зазначений злочин.

При вчиненні декількох альтернативних дій, передбачених диспозицією однієї статті, вони можуть кваліфікуватись за однією статтею при умові, що вони перебувають на одній стадії реалізації умислу. Незакінчений злочин ( замах на збут) підлягає окремій кваліфікації, оскільки не може охоплюватись спільною кваліфікацією через не доведення злочину до кінця.

Проте, в обвинувальному акті правова кваліфікація зазначених дій відсутня.

З тексту обвинувального акту який можливо назвати і викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і формулюванням обвинувачення ( окремо кожної з вказаних частин обвинувальний акт не містить) вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли за попередньої змовою, оскільки прокурором застосовано конструкцію діючи умисно, за попередньою змовою).

З кваліфікації дій обвинувачених вбачається посилання на ч. 2 ст. 28 КК України, що передбачає визначення, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Разом з тим, сама кваліфікація містить лише посилання на норму ч. 2 ст. 28 КК України (зазначення просто цифр та знаків) без розкриття у кваліфікації, що дії вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Таке посилання на вчинення злочину за попередньою групою осіб відсутнє і при наведенні в обвинувальному акті обставин, що обтяжують покарання обвинувачених.

Таким чином, прокурором не вказано конкретно у чому обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме у вчиненні злочину (чи злочинів) за попередньою групою осіб чи ні.

Вказане є істотним, оскільки впливає на розуміння яким чином опис дій та кваліфікація дій трьох співучасників злочину (якщо виходити з посилання прокурора у кваліфікації ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по на ч. 2 ст. 28 КК України та вживання стороною обвинувачення терміну діючи за попередньою змовою) у кваліфікації злочину (чи злочинів), формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин кримінального правопорушення є різними.

Якщо ряд з вказаних дій було вчинено кимось з обвинувачених до вступу у попередню змову з іншими співучасниками злочину це можливо пояснити, але такі дії мають кваліфікуватись окремо для вказаної особи, як окремий епізод діяльності.

Суд зазначає, що вимоги ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не позбавляє сторону обвинувачення обов`язку сформулювати зрозуміле, однозначне у трактуванні та конкретне обвинувачення щодо злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, з зазначенням часу, місця та інші обставини його вчинення, статті (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин.

Вимога щодо зазначення місця вчинення злочину є істотною, оскільки злочин, передбачений ст. 263 КК України є триваючим злочином при вчиненні дій щодо незаконного зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв.

У вказаному випадку особа незаконно зберігає зазначені предмети злочину до їх видачі або виявлення працівниками правоохоронних органів та саме до вказаного часу вчинення зазначеного злочину триває.

Як вже зазначалось, всі дії обвинувачених кваліфіковані не окремо за епізодами, а як вчинення одного злочину (якщо виходити не з формулювання, а саме з кваліфікації).

При цьому останнім місцем зберігання обвинуваченими зброї до часу вказаного в обвинуваченні щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 09.11.2015 року є дачний кооператив Малинівка, який згідно обвинувачення ОСОБА_6 знаходиться у Літинському районі Вінницької області.

Згідно з вимогами ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Порушення правил підсудності, згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, відсутність правової кваліфікації дій обвинувачених за кожним з епізодів, що вказані у формулюванні обвинувачення, та відсутність у формулюванні обвинувачення часу, місця та інші обставини вчинення злочину (злочинів) позбавляє суд можливості встановити у межах територіальної юрисдикції якого суду вчинено злочин (злочини) та правильно вирішити питання щодо підсудності справи.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Проте, за зазначеним обвинувальним актом здійснити судовий розгляд з дотриманням всіх вимог КПК України не можливо. Обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, що є підставою для його повернення прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 291 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, відомості про які внесено 14 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 повернути прокурору Прокуратури Вінницької області.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя: