КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/5587/2019 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач ОСОБА_2
18 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, -
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на рухоме майно, а саме автомобіль «Audi A8» WAUZZZ4H3AN003641, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 .
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оголошена підозрюваному підозра є необґрунтованою, оскільки в інкримінованих слідством корисливих злочинах не встановлено жодного потерпілого та розмір завданої шкоди. Стверджує, що жодне із інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень не підслідне СБ України. Апелянт зазначає, що обшук і вилучення майна відбулось 14.06.2017, а до суду слідчий з клопотанням про арешт майна звернувся 10.09.2019. Додає, що Шевченківським районним судом м. Києва була розглянута скарга адвоката на бездіяльність слідчого та зобов`язано останнього повернути автомобіль і свідоцтво реєстрації транспортного засобу його власнику.
Також адвокат звертає увагу суду на те, що ухвалою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу про арешт майна і відмовлено у задоволенні клопотання про арешт. Додає, що слідчий суддя ОСОБА_1 зобов`язана була заявити самовідвід, оскільки двічі розглядала клопотання про арешт майна, що викликає сумнів у її неупередженості.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 15 годину 45 хвилин 18.11.2019 року, про що надіслано повідомлення прокурору 23.10.2019 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
30.06.2017 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України.
10.09.2019 старший слідчий в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на рухоме майно, а саме автомобіль «Audi A8» WAUZZZ4H3AN003641, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, задоволено.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до правильного висновку, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Посилання апелянта на те, що оголошена підозрюваному ОСОБА_6 підозра є необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження, з огляду на матеріали додані слідчим до клопотання.
Посилання адвоката на ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2019 та Київського апеляційного суду від 23.07.2019, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, слід визнати необгрунтованими, оскільки вказані судові рішення не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.
Крім того, необхідним буде відмітити, що повторне звернення ініціатора клопотання до суду із клопотанням про арешт майна, не свідчить про незаконність дій органу досудового розслідування, оскільки положення КПК України не містять прямої заборони стосовно таких дій стороною обвинувачення.
Що стосується посилань апелянта на відсутність потерпілої особи у даному кримінальному провадженні, то вказані обставини не є підставою для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, з урахуванням стадії кримінального провадження.
Твердження автора апеляційної скарги про те, що слідчий суддя ОСОБА_1 зобов`язана була заявити самовідвід, оскільки двічі розглядала клопотання про арешт майна, не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки повторна участь слідчого суддів у розгляді клопотання про арешт майна в одному і тому кримінальному провадженні, не є підставою для самовідводу, відповідно до ст. 75 КПК України.
Посилання адвоката на те, що обшук і вилучення майна відбулось 14.06.2017, а до суду слідчий з клопотанням про арешт майна звернувся 10.09.2019, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими, оскільки термін для подачі клопотання про арешт майна, дозвіл на вилучення якого надано ухвалою про обшук, законом не встановлено.
Твердження апелянта про те, що інкриміновані підозрюваному кримінальні правопорушення не підслідні СБ України, спростовуються постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 10.10.2017.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою конфіскації майна як виду покарання, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності арешту, слід визнати непереконливими.
Ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі представника власника майна, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 та накладено арешт на рухоме майно, а саме автомобіль «Audi A8» WAUZZZ4H3AN003641, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4