Справа № 487/3187/19
Провадження № 1-кп/487/545/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року.

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001367 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Севастополь,українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, працює дорожником ТОВ «НікаДорбуд» , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,раніше не судимого в силу ст.89 КК України -
- у вчиненні злочину , передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
06.04.2019 близько о 16 год. 15 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку № 146 по вул. Погранична в м. Миколаєві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_6 , у якої на правому плечі знаходилась жіноча сумочка рожевого кольору, де у ОСОБА_3 , виник злочинний протиправний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Так, знаходячись у вищезазначений час у вищезазначеному місці, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , підійшов ззаду до ОСОБА_6 та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, бажав настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи корисливий мотив, схопив рукою за ремінець її жіночої сумочки та, намагаючись вихопити її, здійснював безперервні ривки для подальшого незаконного привласнення.

В цей час потерпіла ОСОБА_6 намагалася перешкодити зазначеним злочинним діям ОСОБА_3 , шляхом міцного утримання своєї сумки та почала голосно кликати на допомогу. Водночас ОСОБА_3 , маючи можливість добровільно відмовитись від доведення злочину до кінця, продовжив свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, продовжував спроби із заволодіння сумкою потерпілої, шляхом ривків.

В той же час, закінчити злочин йому не вдалося, так як на крики про допомогу потерпілої прибігла стороння особа, зокрема ОСОБА_7 , який підбіг до злочинця та повалив його на землю та утримував його біля себе до приїзду працівників поліції, тим самим припинив спробам ОСОБА_3 вчинити відкрите викрадення чужого майна.У зв`язку з викладеним, останній не довів свій злочинний умисел до кінця з причин,що не залежали від ого волі, оскільки був затриманий сторонніми особами.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України,та визнає його винуватим у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав в повному обсязі , підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.Вважав не доцільним дослідження доказів на їх підтвердження та беззастережно визнав свою винуватість у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень.
З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованих злочинів, судом , в порядку ч.3 ст.349 КПК України, за недоцільністю не проводилось дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. При цьому суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих ОСОБА_3 матеріалів.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Обвинувачений ОСОБА_3 безпосередньо в ході судового розгляду суду показав, що 06.04.2019 близько о 16 год. він знаходився біля будинку № 146 по вул. Погранична в м. Миколаєві, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_6 . Він спочатку вирішив підійти до неї та познайомитись, але в подальшому , побачивши у неї на правому плечі жіночу сумочку вирішив викрасти сумку. Він підійшов ззаду до неї та схопив рукою за ремінець її жіночої сумочки та, намагаючись вихопити її, здійснював безперервні ривки.Але потерпіла ОСОБА_6 міцно утримувала свою сумку та почала голосно кликати на допомогу. На її на крики про допомогу прибігла стороння особа, який повалив його на землю та утримував його біля себе до приїзду працівників поліції.

В скоєному він щиро розкаявся.
Такі показання обвинуваченого надані суду без будь-якого примусу, у зв`язку із чим суд вважає їх логічними, послідовними та такими, що підтверджують правильність розуміння ним встановлених обставин кримінального правопорушення,їх добровільність та істинність його позиції, а покази обвинуваченого визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження судом фактичних обставин, а само формулювання обвинувачення ОСОБА_3 визнається судом доведеним.
Потерпіла в судове засідання не з`явилась.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття. Обставин,що обтяжує покарання судом не встановлено.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних підстав призначення покарання , межі санкції статті ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до положення ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості злочину , дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 ,який вину свою визнав повністю, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та не перебуває на обліку у Обласному наркологічному диспансері, працює офіційно.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_3 , злочину, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді штрафу в дохід держави, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що ОСОБА_3 вину свою визнав та щиро покаявся у скоєному , раніше він не судимий в силу ст.89 КК України, він працює офіційно та отримує заробітну плату,завдана ним шкода відшкодована, що свідчить про наявність усвідомленого бажання стати на шлях виправлення.
Цивільний позов потерпілою ОСОБА_8 не заявлявся.
Речові докази підлягають вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-376 КПК України,суд

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання за вказаною статею у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва на протязі 30 днів з дня його проголошення, а засудженими в той же строк із дня вручення їм копії вироку.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1