н/п 1-кп/953/1080/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2019 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001040 від 15.07.2019 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Росток Німеччина, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей (2006 та 2011 р.н.), працює на посаді майстра в ТОВ «Телесвіт», зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
14.07.2019, приблизно о 20:45 годині, ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем «MAZDA 626», р.н.: НОМЕР_1 , та рухався по вулиці Чкалова в місті Харків, зі сторони вулиці Академіка Проскури до вулиці Старошишківської. Під час руху, в районі будинку 2-Д по вулиці Чкалова, водій ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому переходив проїзну частину дороги пішохід ОСОБА_6 , зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкість руху аж до зупинки, чим грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 18.1 ПДР України «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який за наслідками події отримав тяжке тілесне ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/516-А/19 від 27.08.2019, внаслідок вказаної ДТП, пішохід ОСОБА_6 отримав тяжке тілесне ушкодження, у вигляді: закритої травми грудної клітини у вигляді переломів 2,3,4,5,6 ребер справа із зміщенням, уламкового перелому тіла правої лопатки, розриву стінки трахеї, правобічного гемопневмотораксу (скупчення крові та повітря у плевральній порожнині) із колабуванням правої легені. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 7/809 СЕ-19 від 29.08.2019, дії водія автомобіля «MAZDA 626», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно вчинив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного. В скоєному щиро розкаюється, просить строго його не наказувати, оскільки він зробив для себе висновки, відшкодував шкоду потерпілому, в нього є неповнолітні діти, яких необхідно виховувати та працювати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їй положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доказана повністю та його дії за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, працює на посаді майстра в ТОВ «Телесвіт», характеризується за місцем роботи та проживання позитивно, в момент ДТП був тверезим, що підтверджується висновком за результатами медичному огляду від 15.07.2019 року, є одруженим і має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей (дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк, передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини, за яких він вчинено, визнання провини обвинуваченим в повному обсязі, відсутність до нього претензій від потерпілого, часткове відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого та наявність обставин, які пом*якшують покарання, відсутність судимостей та відомостей про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, відомості про тверезий стан обвинуваченого під час ДТП, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, його вік та наявність на утриманні неповнолітніх дітей, відомості про роботу, і вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, що інкриміновано обвинуваченому.
Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України суд не вбачає за обставин, вказаних раніше. При вирішенні даного питання, крім тяжкості вчиненого злочину судом враховано і суспільну небезпеку даного кримінального правопорушення, наслідки, що настали та обставини, що характеризують обвинуваченого.
Однак, в силу вимог ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки. При цьому, суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає тяжкості кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.
При вирішенні питання щодо додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд приходить до висновку про можливість не застосовувати до обвинуваченого даного додаткового виду покарання, виходячи з обставин ДТП та особи ОСОБА_4 , оскільки обвинувачений працює майстром в ТОВ «Телесвіт» і за видом своєї діяльності є необхідність виїжджати на дільницю на власному транспортному засобі. Судом враховані і ті обставини, що ОСОБА_4 має неповнолітніх дітей, яких необхідно утримувати, працюючи офіційно, маючи досвід в даній області та враховано, що обвинувачений в момент вчинення злочину був тверезий, а тому незастосування додаткового покарання суд вважає за доцільне, виходячи в усіх досліджених обставин.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, з даного приводу клопотань заявлено не було.
Згідно ст.ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_4 на користь держави підтверджені витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 4396,28 грн.

Також, суд вважає за можливе скасувати арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2019 року, відповідно до вимог ч.4 ст. 174 КПК України та повернути дане майно власникові.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
Ухвалив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для його виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженої.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 4396,28 грн.

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2019 року на майно: автомобіль марки Мазда 626 д.р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 , місцем зберігання якого визначено спеціальний майдан зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106, повернувши дане майно власникові ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1