Справа № 183/4124/19
№ 1-кп/183/1188/19
В И Р О К
іменем України

22 липня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000892 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ботієво Приазовського району Запорізької області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, стрільця-номера обслуги 1 парашутно-десантного взводу 1 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
11 вересня 2017 року наказом № 188 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , солдата солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця-номера обслуги 1 парашутно-десантного взводу 1 парашутно-десантної роти 1 парашутно- десантного батальйону.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період - період, шо настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 29 січня 2018 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 29 березня 2018 року коли солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Таким чином, в період часу з 29 січня 2018 року до 29 березня 2018 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини.

Крім того, 14 травня 2018 року наказом № 92 командира (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 було направлено у відрядження до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , з якого він мав повернутися - 06 липня 2018 року та приступити до виконання своїх службових обов`язків.

Однак, 06 липня 2018 року солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не з`явився вчасно на службу з відрядження до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 25 травня 2019 року, коли солдата ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, в період часу з 06 липня 2018 року до 25 травня 2019 року солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу з відрядження до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 25.05.2017 року він уклав контракт на проходження військової служби зі ЗС України. Після проходження навчання його направили до військової частини НОМЕР_1 , звідки у жовтні 2017 року він поїхав в зону проведення антитерористичної операції. Повернувшись із зони проведення АТО, йому стало відомо, що його бабуся, яка була його опікуном, потрапила до лікарні, у зв`язку з чим, він самовільно залишив розташування військової частини та поїхав додому. Коли його бабуся одужала, він добровільно, самостійно повернувся до військової частини, звідки був відправлений у відрядження, з якого він не повернувся до військової частини, оскільки через деякий час його бабусі знову стало погано, і він знову поїхав додому, де весь цей час працював. 25 травня 2019 року його затримали працівники поліції та доставили до ВСП. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень встановленою і його дії належить кваліфікувати:
- по епізоду від 29.01.2018 року - за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби),

- по епізоду від 06.07.2018 року - за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєні ним злочини відносяться до категорії тяжких, за місцем служби він характеризується негативно.

Обставиною, що обтяжує його покарання, суд враховує вчинення злочину особою повторно.

Разом з тим, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.29, 37), приймав участь в зоні проведення антитерористичної операції.

Щире каяття ОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, внаслідок чого, суд вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, з максимальним строком випробування, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінальних правопорушень, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 25 травня 2019 року по 22 липня 2019 року включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - скасувати, звільнивши його з під варти в залі суду.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1