Постанова
Іменем України

24 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 580/1445/17
провадження № 51-7245км8

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
(в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 3 квітня 2018 року і касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 3 квітня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 15.02.2012 р. Центрально-міським районним судом м. Горлівки Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; ухвалою Центрально-міського районного суду м. Горлівки від 01.08.2013 р. скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, ОСОБА_6 направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі, оголошено його у розшук,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, ОСОБА_6 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 15 лютого 2012 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Згідно з вироком, у період часу з 11 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв., 27.06.2017 р., ОСОБА_6 , з метою скоєння розбійного нападу, прийшов до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_8 та постукав у вікно, а коли ОСОБА_8 відчинив вхідні двері будинку, ОСОБА_6 завдав йому один удар в обличчя, від чого потерпілий впав на підлогу, а ОСОБА_6 проник до будинку, де відтягнув потерпілого до ванної кімнати, зв`язав йому руки і ноги мотузками та рушником, які знайшов у ванній кімнаті. При цьому, ОСОБА_6 завдав руками та ногами численні удари потерпілому у різні частини тіла, які потерпілий внаслідок свого похилого віку та стану здоров`я сприймав як небезпеку для життя в момент заподіяння. Крім того, нападник вимагав від господаря видати йому гроші та золоті ювелірні вироби, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для його життя та здоров`я. Потерпілий, побоюючись за своє життя, повідомив засудженому, де він зберігає гроші. Крім того, ОСОБА_6 з кишені одягу, в який був одягнутий ОСОБА_8 , дістав належний потерпілому мобільний телефон «Нокіа - 6111», який розламав на дві частини, щоб потерпілий не зміг викликати поліцію. Після чого, ОСОБА_6 , дізнавшись, що ОСОБА_8 зберігає гроші у внутрішній кишені куртки, яка висіла на стільці в вітальній кімнаті будинку, забрав звідти пенсійну картку «Ощадбанку», а також грошові кошти в сумі 150 доларів США та 400 грн. У подальшому, ОСОБА_6 , погрожуючи вбивством, дізнався від ОСОБА_8 код доступу до банківської картки та, заволодівши його майном, покинув місце злочину.
27 червня 2017 року, ОСОБА_6 прибув до м. Сум, де у період з 14 год. 05 хв. до 14 год. 30 хв., використовуючи належну ОСОБА_8 банківську картку, з банкомата, що знаходиться на вул. Прокоф`єва, 14, зняв гроші в сумі 10 000 грн. В подальшому, того ж дня близько 15 год. 23 хв., перебуваючи в магазині «Еко» на вул. Прокоф`єва, 14 у м. Суми, використовуючи вказану банківську карточку ОСОБА_6 розрахувався за придбаний у магазині товар на суму 120 грн.
Потерпілому ОСОБА_8 , згідно висновку експерта, були спричинені легкі тілесні ушкодження у виді синця в лівій скуловій ділянці; двох синців по зовнішній поверхні лівого та правого передпліччя в нижній третині; двох синців в нижній третині лівої та правої гомілки; трьох синців на правій поверхні спини.
Апеляційний суд Сумської області від 3 квітня 2018 року залишив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 без змін.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах:
- захисник засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості, просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_6 , зокрема, перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 186 КК та призначити йому за цим законом більш м`яке покарання. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди не врахували те, що засуджений не мав умислу на застосування до потерпілого насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, отже його дії слід кваліфікувати як грабіж. Крім того, зазначає що при призначення покарання ОСОБА_6 судом не враховано поганий стан здоров`я засудженого, наявність у нього на утриманні трьох малолітніх дітей та матері похилого віку й інші обставини;
- прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зокрема, прокурор зауважує, що судом не було враховано за обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, що потягнуло за собою призначення покарання, яке не є явно несправедливим через м`якість. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки не містить переконливого обґрунтування щодо безпідставності доводів поданих апеляційних скарг.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора та просив залишити без задоволення касаційну скаргу захисника засудженого.
Захисник ОСОБА_7 повністю підтримала свою касаційну скаргу та просила її задовольнити, касаційну скаргу прокурора просила залишити без задоволення, як необґрунтовану.
Засуджений ОСОБА_6 , підтримав касаційну скаргу свого захисника та просив залишити без задоволення касаційну скаргу прокурора.
Мотиви Суду
Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він посилається на неповноту судового розгляду і просить дати доказам у справі іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про необхідність перекваліфікації дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 186 КК, оскільки засуджений не мав умислу на застосування до потерпілого насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, та не погрожував йому застосуванням такого насильства, отже його дії слід кваліфікувати як грабіж, то ці доводи колегія суддів вважає неприйнятними.
Розбій як злочин проти власності (ст. 187 КК) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що сама погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я.
Висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 187 КК, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.
Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань самого ОСОБА_6 , який хоча й не визнав своєї вини, втім не заперечив факту того, що він прийшов до потерпілого додому, знаючи від знайомих, що там повинні бути кошти, постукав у вікна, а коли потерпілий відчинив двері, завдав йому долонею правої руки удар в обличчя, від якого той впав, відніс потерпілого у ванну, де зв`язав. Коли його тягнув у ОСОБА_8 випав телефон, який узяв розламав та викинув, щоб потерпілий не покликав допомогу, потім зв`язав потерпілому ноги та руки за спиною. Потерпілий був переляканий, просив не вбивати. У потерпілого поцікавився, де гроші, на що він відповів, що у куртці. Тоді у кишенях куртки витягнув кошти у сумі 400 грн, 150 доларів США та банківську карту із запискою, де був пін-код. У потерпілого переконався, що цей код є дійсним. У цей же день поїхав у м. Суми, де з використанням картки потерпілого і банкомату зняв кошти, а коли повернувся у м. Лебедин - його затримали працівники поліції.
Зазначені показання суд оцінив у сукупності з іншими наявними у справі доказами, зміст яких детально відображено у вироку. Так, незважаючи на часткове визнання вини засудженим, суди першої та апеляційної інстанції правильно прийшли до висновку, що його винуватість підтверджується також і наступними доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що ОСОБА_6 , вдарив його рукою в обличчя, зв`язав під погрозами вбивством, накрив його курткою, що обтяжувало дихання, питав де гроші і цінності. Сказав йому, що є лише гроші і сказав де, але той став шукати по будинку. Коли лежав на підлозі нападник його побив, зокрема ногами по спині. Потім він відтяг його у ванну кімнату, де мотузкою прив`язав ноги до ванни та наніс декілька ударів ногами по спині. Нападник ходив до кімнати та повернувся з банківською карткою і з погрозою вбивства спитав пін-код. Такі погрози вбивством потерпілий сприймав реально, як такі, що можуть бути здійснені. Коли обвинувачений виходив, то пригрозив розправою, якщо звернеться до поліції;

- висновком експерта №140 від 30.06.2017 року ; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 02.07.2017 року; протоколі слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 від 19.07.2017 року; висновку експерта №154 від 09.08.2017 року; протоколі слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 від 02.07.2017 року; висновку експерта №155 від 09.08.2017 року.
Щодо реальності погроз застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_8 (погроза убити або заподіяти тяжке тілесне ушкодження) свідчить зокрема поведінка ОСОБА_6 : незаконне проникнення у житло, зв`язування потерпілого, спричинення тілесних ушкоджень, неодноразові погрози вбивством, якщо потерпілий не виконає вимоги засудженого.
Крім того, знаходження потерпілого та засудженого у обмеженому просторі (будинку), звідки ОСОБА_6 не випускав потерпілого, зв`язавши мотузками його руки і ноги між собою, завдання ударів по тулубу та у голову, тобто агресивна поведінка ОСОБА_6 , поєднана з погрозами вбивства, реально сформувала у потерпілого враження, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, і як пояснив потерпілий, він дійсно сприймав погрози вбивством реально, що в своїй сукупності вказує на серйозність протиправних намірів обвинуваченого.
Досліджені докази є логічними, послідовними і узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у суду.
Погоджуючись з висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених та перевірених у судовому засіданні доказів.

Верховний Суд погоджується з такими висновками та вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Що стосується доводів касаційних скарг захисника та прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то ці доводи є неспроможними.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, належним чином врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, які обтяжують покарання і обставини, що його пом`якшують. На переконання колегії суддів касаційного суду, призначене ОСОБА_6 покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим ні через м`якість, ні через суворість.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої та апеляційної інстанції в частині призначеного покарання у касаційних скаргах не наведено, а призначене покарання відповідає його меті, яка визначена у ст. 50 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора та захисника не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 3 квітня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3