Провадження № 1-кп/643/22/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2019

15 жовтня 2019 року м. Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000608, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.07.2014, відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_12 пред`явлене обвинувачення, що підтримане прокурором під час судового розгляду в тому, що ОСОБА_11 , згідно наказу № 374-ВК від 03.05.2013 року КП «Жовтневе трамвайне депо» з 03.05.2013 року, працюючи на посаді першого заступника директора КП «Жовтневе трамвайне депо», діючи за попередньою змовою і в групі з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вимагав та отримав неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за наступних обставин.

Так, 05.06.2014 близько 18:00 біля будинку № 19 по вул. Героїв Праці у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трамваю під управлінням водія КП «Жовтневе трамвайне депо» ОСОБА_13 , в результаті якої постраждало більше 10 людей. Відомості за вказаною ДТП 06.06.2014 слідчим слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківської області ОСОБА_14 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Після цього, ОСОБА_11 , діючи умисно, вступив в злочинну змову з начальником відділу організації безпеки дорожнього руху КП «Жовтневе трамвайне депо» ОСОБА_15 направлену на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Таким чином, в кінці червня 2014 на території КП «Жовтневе трамвайне депо» за адресою: м. Харків вул. Жовтневої революції, 199А, ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , повідомили ОСОБА_13 про те, що у разі передачі їм 60000,00 грн., ними буде здійснено вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто на позитивне вирішення питання уповноваженою особою щодо не притягнення до кримінальної відповідальності та не звільнення ОСОБА_13 від займаної посади водія КП «Жовтневе трамвайне депо». При цьому, в разі відмови

ОСОБА_13 надати їм неправомірну вигоду він буде притягнутий до кримінальної відповідальності та звільнений з роботи.

В подальшому, ОСОБА_15 , реалізуючи спільну злочинну змову, неодноразово зустрічався та зв`язувався з ОСОБА_13 , якому висував вимоги якомога скоріше передати йому та ОСОБА_11 , неправомірну вигоду в розмірі 60 000,00 грн. за позитивне вирішення вищезазначених питань, погрожуючи ОСОБА_13 в разі негайного невиконання зазначених вимог, відмовити у впливі на прийняття уповноваженою особою позитивного рішення щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності та не звільнення з роботи.

В процесі подальшого спілкування з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , у зв`язку з крайньою необхідністю вирішення питання щодо уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення з роботи за допущення порушень ПДР під час управління трамваєм, був вимушений погодитись на незаконну пропозицію ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , щодо передачі їм неправомірної вигоди в розмірі 60 000,00 грн.

Так, 31.07.2014 близько 18:00 ОСОБА_13 , згідно попередньої домовленості з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 щодо передачі їм частини неправомірної вигоди в розмірі 20 000,00 грн., прийшов на територію КП «Салтівське трамвайне депо» за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 109, де за їх вказівкою, передав у приміщення каси вказаного комунального підприємства частину неправомірної вигоди в розмірі 20 000,00 грн., яку ОСОБА_11 та ОСОБА_15 вимагали та отримали за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто за вплив на позитивне вирішення питання уповноваженою особою щодо не притягнення до кримінальної відповідальності та не звільнення ОСОБА_13 від займаної посади водія КП «Жовтневе трамвайне депо».

Дії ОСОБА_11 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 Кримінального кодексу України, як одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Судовий розгляд проведено в межах предявленого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України та встановлено таке.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_11 свою вину у висунутому звинуваченні не визнав повністю, зазначивши, що у 2014 згідно наказу № 374-ВК від 03.05.2013 з 03.05.2013, працював на посаді першого заступника директора КП «Жовтневе трамвайне депо». 05.06.2014 трапилося ДТП за участю службового пасажирського трамваю Т-3, що належав КП «Жовтневе трамвайне депо», з одної сторони, та службового пасажирського трамваю Т-3, що належав КП «Салтівське трамвайне депо», з іншої сторони. Водієм трамваю, що належав КП «Жовтневе трамвайне депо» був ОСОБА_13 , прийнятий на роботу водієм пасажирського трамваю з 30.10.2013 на підставі наказу №11007-ок від 29.10.2013. Керуючи технічно справним службовим пасажирським трамваєм Т-3, який рухався по вул. Героїв Праці у м. Харкові зі сторони вул. Ак. Павлова в напрямку вул. Гв. Широнинців, водій ОСОБА_13 зупинив трамвай на перехресті з вул. Гв. Широнинців, де є ухил трамвайного полотна, та виявивши несправність гальмової системи трамваю грубо порушив вимоги п.п.31.2 Правил дорожнього руху України та п.п.6.7 та 6.8 «Посадової інструкції водія трамваю», та розгальмував барабанно - колодочні гальма заднього візка трамваю, що привело до самовільного його руху заднім ходом з послідуючим наїздом на пасажирський трамвай Т-3, що належав КП «Салтівське трамвайне депо», який на той час стояв позаду нього в попутному напрямку. В результаті ДТП постраждало більш ніж 10 пасажирів цих трамваїв, яким заподіяні тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Також, внаслідок ДТП, що сталося з вини ОСОБА_13 , КП «Жовтневе трамвайне депо», спричинено матеріальну шкоду у розмірі 33 288,64грн. та спричинено матеріальну шкоду КП «Салтівське трамвайне депо» у розмірі 43 320,75грн. Службовим розслідуванням, проведеним одразу ж після ДТП, встановлено, що порушення ОСОБА_13 вимог ПДР України, які знаходяться у причинному зв`язку

з подією та її наслідками. При проведені службового розслідування обставин ДТП, ОСОБА_13 не заперечував свою вину у порушенні ПРД України та Посадової інструкції водія трамваю. 18.07.2016 вироком Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_13 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільний позов КП «Жовтневе трамвайне депо» та КП «Салтівське трамвайне депо» задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_13 на користь вказаних комунальних підприємств вчинену матеріальну шкоду, також, стягнуто й моральну шкоду у сумі 5000,00грн. тощо. Разом з тим, будучи заступником директора КП «Жовтневе трамвайне депо», одразу ж після скоєння цього ДТП за участю та з вини водія КП «Жовтневе трамвайне депо», ОСОБА_11 , особисто поспілкувався з усіма потерпілими у даному ДТП, та зі своєї сторони, прийняв термінові заходи для надання ним необхідної матеріальної допомоги на лікування. Після отримання результатів службового розслідування та особистого спілкування з ОСОБА_13 , при якому останній визнав свою провину у даному ДТП, ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_13 розглянути питання щодо можливості добровільного відшкодування всім потерпілим заподіяної їм матеріальної та моральної шкоди, та одночасно, відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої КП «Жовтневе трамвайне депо» та КП «Салтівське трамвайне депо». З цього приводу, ОСОБА_11 декілька разів зустрічався з ОСОБА_13 у своєму службовому кабінети на території КП «Жовтневе трамвайне депо», при цьому грошей від ОСОБА_13 не вимагав та не отримував, йому не погрожував. Також, ОСОБА_11 не вчинював будь яких дій щодо впливу на особу уповноважену здійснювати слідство за кримінальним правопорушенням за підозрою ОСОБА_13 у скоєні кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.286 КК України та взагалі, ніколи з ним навіть не зустрічався. 31.07.2014 був затриманий співробітниками правоохоронних органів в адміністративному корпусі КП «Салтівське трамвайне депо», між тим, при затриманні будь -яких коштів отриманих у незаконній спосіб, у ОСОБА_11 не встановлено та не вилучалося. Вважає, що ОСОБА_13 оговорив його з мотивів особистої помсти внаслідок його принципової позиції, яку зайняв ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_13 за фактом ДТП, а саме, не намагався його захистити під час службового розслідування та досудового слідства.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 повідомив, що з ОСОБА_11 знайомий з 2011, саме з того часу як працював громадським кондуктором в Салтівському трамвайному депо. З 30.10.2013 почав працювати водієм трамваю в Жовтневому трамвайному депо. 05.06.2014 під час руху трамваю яким він керував, сталося зіткнення с іншим трамваєм, який належав ОСОБА_16 трамвайному депо. Наступного дня після ДТП, заступник директора трамвайного депо ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_13 сплатити йому, тобто ОСОБА_11 60000 грн., оскільки саме він вирішив всі питання з потерпілими та зі слідчим щоб його не посадили за грата. Після цієї розмови, ОСОБА_13 , особисто звернувся до потерпілих, які знаходилися на той час у лікарні, про отримання ними будь-який грошей на лікуванні, отримавши відповідь, що їм ніхто не відшкодовував витрати на лікування. Тоді ОСОБА_13 за свої особисті кошти, оплатив лікування потерпілих. Після чого знову прийшов до ОСОБА_11 та запитав його за що саме він має сплатити йому гроші, якщо той не оплачував потерпілим лікування. ОСОБА_11 відповів йому, що в іншому разі ОСОБА_13 буде звільнено з роботи. Одночасно, ОСОБА_11 зазначив що звільнить й дружину ОСОБА_13 , яка також працювала водієм трамваю в Жовтневому трамвайному депо. ОСОБА_13 зазначив, що таких грошей у нього не має та він буде думати над цією пропозицією. Після чого отримав від знайомого пораду звернутися до правоохоронних органів оскільки вимоги ОСОБА_11 є незаконними. ОСОБА_13 звернувся до СБУ та написав заяву де виклав всі події. ОСОБА_13 неодноразово зустрічався з ОСОБА_15 , який так саме, як і ОСОБА_11 , погрожував та вимагав сплатити 60000грн. ОСОБА_11 також погрожував з цього приводу та казав, що за справою по

ДТП його посадять за грати, а в тюрмі у ОСОБА_13 будуть вкрай тяжкі умови. Оскільки ОСОБА_15 просив повідомити, коли у ОСОБА_13 з`являться гроші, останній 30.07.2014 зателефонував ОСОБА_15 та домовився про зустріч та передачу грошей. В той же час, ОСОБА_15 дав вказівку ОСОБА_13 їхати до Жовтневого трамвайного депо де спілкуватися з цього приводу з ОСОБА_11 . В Жовтневому трамвайному депо ОСОБА_11 сказав ОСОБА_13 , що коли гроші будуть у нього на руках, то на Салтівці він має їх передати, але не зазначив де саме, та кому. Після цього, співробітники СБУ за участю ОСОБА_13 та понятих мітили гроші для їх передачі. ОСОБА_13 близько 16:00 зателефонував ОСОБА_15 та сказав, що зустрічатися з ним він не буде, та наказав ОСОБА_13 їхати до Салтівського трамвайного депо де його буде чекати ОСОБА_11 , з яким і потрібно буде розрахуватися. ОСОБА_13 приїхав до Салтівського трамвайного депо, де його зустрів заступник директора з експлуатації Салтівського трамвайного депо ОСОБА_17 , який жестами показав ОСОБА_13 куди йому потрібно йти. Жестами ОСОБА_17 показав, щоб ОСОБА_13 йшов до каси та передавав гроші у касу. ОСОБА_13 зазначив, що він з ОСОБА_17 ні про що не домовлявся та гроші в касу здавати не буде. Після чого ОСОБА_17 пішов в невідомому напрямку, а ОСОБА_13 одразу ж зателефонував ОСОБА_15 та сказав, що за вказівкою ОСОБА_11 гроші потрібно здати в касу після чого необхідно піднятися на другий поверх де знаходиться ОСОБА_11 , та проговорити з ним всі нюанси. ОСОБА_13 виконав вказівки ОСОБА_15 , здав гроші у касу особисто касиру, якою працювала невідома йому жінка. Касир перерахувала гроші, які їй передав ОСОБА_13 , квитанцію від касира не отримав. ОСОБА_17 на той час перебував рядом з касою, але він ні ОСОБА_13 , ні касиру нічого не казав. Гроші, які ОСОБА_13 передав касиру Салтівського трамвайного депо, були не його, я ті, які він отримав від працівників СБУ. Після передачі грошей касиру, ОСОБА_13 піднявся на другий поверх та доповів ОСОБА_11 , що сплатив лише третю частину грошей, а інша частина буде сплачена потім, та що він сподівається що його та його дружину не буде звільнено. На що ОСОБА_11 сказав, що після сплати всіх грошей й буде вирішене це питання. Після цього, ОСОБА_13 пішов з будівлі та в подальшому вже працювали працівники правоохоронних органів. ОСОБА_13 вважає, що гроші ОСОБА_11 вимагав від нього для особистого збагачення. За думкою ОСОБА_13 , ОСОБА_18 мав право вирішувати кадрові питання. ОСОБА_11 показував ОСОБА_13 в своєму телефоні фамілію слідчого який веде справу з ДТП, та на своїх часах показував ОСОБА_13 , що часу залишилося не багато. ОСОБА_13 зазначив, що в Салтівському трамвайному депо, під час його роботи, він бував кожного дня, так як працюючи контролером він кожного дня здавав гроші в касу. Вироком Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_13 визнано винним та останнім не в повному обсязі відшкодовано потерпілим визначену вироком суду шкоду. В ДТП було пошкоджено також трамвай, що належав ОСОБА_16 трамвайному депо. ОСОБА_13 відомо, що за вироком суду з нього на користь Салтівського та Жовтневого трамвайного депо стягнуто відповідно 70000 грн. спричиненої внаслідок ДТП матеріальної шкоди. Той факт, що постраждалих в ДТП більш ніж 10 осіб, ОСОБА_13 не оспорює. З деякими з них ОСОБА_13 зустрічався дома, з деякими у лікарні, кому та скільки сплачував не пам`ятає. Сплачував їм на лікування ще до вироку суду. Розписки про відсутність у потерпілих претензій ОСОБА_13 брав у потерпілих, але їх на теперішній час не має. Вироком суду ОСОБА_13 був позбавлений права керування транспортними засобами, тому водієм не працював, а потім, його звільнено з Жовтневого трамвайного депо. Диктофон ОСОБА_13 дали співробітники СБУ. В касу ОСОБА_13 було внесене 20000грн. заздалегідь помічених працівниками СБУ, які він
отримав від співробітників СБУ в будівлі СБУ. ОСОБА_13 також зазначив, що особисто йому ніякої матеріальної шкоди ані ОСОБА_11 , ані ОСОБА_15 не спричинили. Але ОСОБА_13 із за цих подій

посварився з дружиною, та проходив лікування оскільки отримав психологічну травму.
В подальшому у судові засідання потерпілий не з`явився, в свій час заявив клопотання про подальший розгляд справи у його відсутності.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що 31.07.2014 знаходилася на своєму робочому місці касира КП «Салтівське трамвайне депо», на яку переведена з посади кондуктора та це був її перший робочий день на новій посаді касира. З 08:00 почала приймати виручку від кондукторів. Близько 17:00 через віконце каси побачила свого безпосереднього керівника ОСОБА_17 , а також, поблизу нього ОСОБА_13 , якого добре знала оскільки останній раніш тривалий час працював в КП «Салтівське трамвайне депо» кондуктором. Від ОСОБА_17 та від інших працівників КП «Салтівське трамвайне депо» їй було відомо, що з вини ОСОБА_13 на початку червня 2014 скоєне ДТП, внаслідок якого спричинено матеріальну шкоду двом трамваям, відповідно, КП «Салтівське трамвайне депо» та КП «Жовтневе трамвайне депо», а також, спричинено тілесні пошкодження численним пасажирам. Неї також відомо, що ОСОБА_13 має відшкодувати депо спричинену матеріальну шкоду. Тому, коли ОСОБА_13 через віконце передав їй гроші у сумі 20 000,00 грн., а ОСОБА_17 , просив прийняти ці кошти від ОСОБА_13 , вона не здивувалася, так як вважала, що ці кошти ОСОБА_13 вносить в якості відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої КП «Салтівське трамвайне депо» внаслідок ДТП скоєного з його провини. Через декілька хвилин після того, як ОСОБА_19 прийняла кошти від ОСОБА_13 , до каси увійшли співробітники правоохоронних органів. ОСОБА_19 не оформлювала приход цих коштів. Їй будь- яких доручень від ОСОБА_11 на приймання коштів від ОСОБА_13 , ніколи не надходило.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що 31.07.2014 знаходився на своєму робочому місці в КП «Салтівське трамвайне депо». Близько 16:30 він зустрів на першому поверху адміністративного корпусу відомого йому ОСОБА_13 , який раніше працював кондуктором в КП «Салтівське трамвайне депо». Разом з ним, пройшов до приміщення каси та за проханням ОСОБА_13 , звернувся до касира ОСОБА_19 , з тим, щоб остання прийняла гроші від ОСОБА_13 . Зі своєї сторони, свідок ОСОБА_17 розумів, що ці кошти ОСОБА_13 вносить у якості відшкодування за матеріальну шкоду спричинену КП «Салтівське трамвайне депо» внаслідок скоєного за його провини ДТП у червні 2014. Він бачив, як ОСОБА_13 передав до каси грошові кошти. В подальшому, ці гроші вилучені з каси працівниками правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні зазначив, що в 2014-2015 роках працював слідчим у відділі розслідування ДТП СУ ГУ МВС у Харківській області. В його провадженні знаходилося кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення за ст. 286 КК України в якому підозрюваним був ОСОБА_13 . Досудове слідство по справі закінчено у березні 2015 та справу направлено до Московського районного суду. Відомо, що по справі постановлено обвинувальний вирок. ОСОБА_13 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 286 КК України. У справі було заявлено цивільні позови потерпілих про відшкодування матеріальної шкоди, в тому числі, від Салтівського трамвайного депо. Під час розслідування справи, він іноді з питань виклику водіїв та отримання якихось документів з трамвайного депо на водіїв або на трамваї, контактував з фахівцем з безпеки руху на ім`я ОСОБА_20 . Ніякої інформації з приводу розслідування цього кримінального провадження він ОСОБА_21 не надавав. Проводилися слідчі дії на території Салтівського трамвайного депо, а саме для огляду технічного стану трамваїв за участю ОСОБА_13 та експерта ХНДІСЕ ім проф. Бокаріуса. Йому відомо, що ОСОБА_13 намагався відшкодувати матеріальну шкоду пасажирам потерпілим у ДТП, та деяку частину шкоди відшкодував. Щодо вимагання грошей зі сторони ОСОБА_11 від ОСОБА_13 , йому нічого не відомо, так саме йому не відомо, щоб ОСОБА_11 вчинював

будь - які дії щодо впливу на нього, як особу уповноважену здійснювати

слідство за кримінальним правопорушенням за підозрою ОСОБА_13 у скоєні кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.286 КК України. ОСОБА_13 в повному обсязі визнавав свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні. Ані ОСОБА_13 , ані будь-хто інший в інтересах ОСОБА_13 з питанням про звільнення ОСОБА_13 від відповідальності до нього, як до слідчого, ніколи не звертався. Таке питання ним взагалі ніколи не обговорювалося будь з ким. На час розслідування справи, наскільки йому відомо, ОСОБА_13 , був відсторонений від керування трамваєм безпосередньо керівником того депо де він працював. В рамках кримінального провадження, за рішенням суду, ОСОБА_13 , як особі, яка стоїть на обліку з приводу психіатричного захворювання, проведено психіатричну експертизу, за висновком якої, ОСОБА_13 дійсно хворіє на психічне захворювання, яке не звільняє його він відповідальності за. скоєне кримінальне правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що станом на 2014 - 2015 років працював директором КП «Жовтневе трамвайне депо», йому відомо, що в червні 2014 з провини ОСОБА_13 , який працював водієм трамвая КП «Жовтневе трамвайне депо», трапилося ДТП внаслідок якого було спричинено значну матеріальну шкоду як КП «Жовтневе трамвайне депо», так і КП «Салтівське трамвайне депо» - другому учаснику цього ДТП, а також, спричинено тілесні ушкодження пасажирам цих транспортних засобів різного ступеню тяжкості. Влітку 2014 він разом з директором Салтівського трамвайного депо та ОСОБА_11 , з виробничих питань, знаходився у кабінеті директора Салтівського трамвайного депо. В цей час до кабінету зайшли невідомі йому п`ять осіб які представилися працівниками правоохоронних органів. З якою метою вони прийшли, йому не відомо. Також свідок пояснив, що з приводу вимагання грошей від ОСОБА_13 зі сторони ОСОБА_11 йому нічого не відомо. Від ОСОБА_11 він не чув погроз в сторону ОСОБА_13 . Так само, йому не відомо, щоб ОСОБА_11 вчинював будь-які дії щодо впливу на особу уповноважену здійснювати слідство за кримінальним правопорушенням за підозрою ОСОБА_13 у скоєні кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.286 КК України. ОСОБА_13 працював у той час водієм в Жовтневому трамвайному депо. В ДТП, що трапилося з вини ОСОБА_13 спричинено шкоду 3-м трамвайним вагонам. Один з яких належав ОСОБА_23 трамвайному депо, а 2 інших Салтівському трамвайному депо, вагони знаходилися на балансі цих підприємств. Під час ДТП спричинено тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості пасажирам цих трамваїв. За наслідками ДТП, проведено службове розслідування, за висновком якого, ДТП сталося внаслідок вини водія ОСОБА_13 . На підставі проведеної калькуляції визначено розмір матеріальної шкоди, спричиненої кожному депо, а саме, Жовтневому трамвайному депо спричинено матеріальну шкоду на суму близько 20000 грн., а Салтівському трамвайному депо близько 40000грн. Також, пояснив, що ОСОБА_15 на той час працював в Жовтневому трамвайному депо фахівцем з безпеки руху.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він працював у КП «Жовтневе трамвайне депо» на посаді начальника відділу безпеки дорожнього руху. Внаслідок ДТП, яке сталося у 2014 за участю та з вини водія трамвая ОСОБА_13 , який працював в КП «Жовтневе трамвайне депо», спричинено матеріальну шкоду КП «Жовтневе трамвайне депо» та КП «Салтівське трамвайне депо». Близько через тиждень після ДТП, ОСОБА_11 доручив йому поспілкуватися з ОСОБА_13 на предмет відшкодування підприємствам спричиненої ним матеріальної шкоди у загальній сумі 60000грн. ОСОБА_15 зазначив, що з цього приводу неодноразово зустрічався як з ОСОБА_13 так і з ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_13 . ОСОБА_15 казав, що у разі невідшкодування ним матеріальної шкоди, його може бути звільнено з роботи або його буде притягнуто до кримінальної відповідальності у вигляді позбавлення волі за скоєне ДТП. Десь через місяць після початку таких розмов, ОСОБА_13 подзвонив та сказав, що у нього є 20000 грн. які він може сплати. На запитання ОСОБА_15 , ОСОБА_11 сказав, щоб ОСОБА_13 їхав

до КП «Салтівське трамвайне депо» та здавав ці гроші в касу цього підприємства. ОСОБА_15 зазначив, що і раніше водії трамваїв, працюючи у трамвайному депо, неодноразово відшкодовували спричинену ними матеріальну шкоду вносячи гроші у касу підприємства. Також, ОСОБА_15 зазначив, що за його думкою у керівника КП «Жовтневе трамвайне депо» було достатньо правових підстав звільнити ОСОБА_13 у зв`язку з тим ДТП, яке спричинило не тільки матеріальну шкоду двом трамваям, а й призвело до отримання пасажирами цих трамваїв тілесних пошкоджень різного ступеня тяжкості. Йому також відомо, що в наступному ОСОБА_13 визнано винуватим у скоєні зазначеного ДТП та відносно нього постановлено обвинувальний вирок.

Допитаний свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показав, що 31.07.2014, в другій половині дня, він разом зі своїм приятелем Макагоном знаходились поблизу метро «Студентська» у м. Харкові. До них підійшли співробітники СБУ та запропонували бути присутніми про слідчих діях у якості понятих. Він та ОСОБА_25 погодилися на пропозицію працівників СБУ та всі разом направилися саме до Салтівського трамвайного депо. Приїхавши до Салтівського трамвайного депо, піднялися до кабінету де знаходився ОСОБА_11 . ОСОБА_11 був не сам, а ще з якимось особами, скільки їх було не пам`ятає. ОСОБА_11 запропоновано показати зміст карманів. В карманах були телефон, картки та гроші. Слідів краски на купюрах та руках у ОСОБА_11 виявлено не було. Ніяких пояснень ОСОБА_11 не надав та взагалі не розумів, що відбувається та з якого приводу працівники правоохоронних органів проводять таку слідчу дію. Після огляду кабінету, слідчий разом з понятими пройшли до приміщення каси. В касі було знайдено та вилучено гроші, а також знайдено та вилучено лист с розрахунками. Касир надала пояснення, що ці гроші до каси приніс незнайомий їй чоловік. На грошових купюрах виявлено сліди краски. Слідчий перерахував виявлені гроші та одною пачкою було складено 200 купюр по 100 грн., кожна. Слідчий переписав ці грошові купюри та склав протокол, який підписав він сам та інший понятий ОСОБА_25 . При проведенні цієї слідчої дії працівниками правоохоронних органів проводилася відеозйомка.

Крім того, у судовому засіданні судом дослідженні докази, які надані стороною обвинувачення в обґрунтування винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2, а саме:

- постанова прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_26 від 30.07.2014 в рамках досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0000608 за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України, про проведення контролю за вчиненням злочину спеціального слідчого експерименту, за якою постановлено провести контроль за вчиненням злочину спеціальний слідчий експеримент стосовно заступника директора КП «Жовтневе трамвайне депо» ОСОБА_11 та начальника відділу безпеки руху КП «Жовтневе трамвайне депо» ОСОБА_15 , з метою спрямованості намірів останніх та спостереження за їх поведінкою, швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, починаючи з 30.07.2014 строком не більш 60 днів, з можливістю використання під час контролю за вчиненням злочину заздалегідь ідентифіковані (помічені) засоби грошові кошти шляхом огляду, помітки та вручення ОСОБА_13 (т.3 а.с.13,14);

- постанова прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_26 від 30.07.2014 в рамках досудового розслідування за кримінальним провадженням № 0000608 за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України, про використання під час контролю за вчинення злочину стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_15 заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів грошових купюр шляхом їх огляду, помітки та вручення ОСОБА_13 (т.3 а.с.17,18);

- протокол про результати проведення за кримінальним провадженням № 0000608 за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України негласної слідчої (розшукової) дії: контроль за вчиненням злочину спеціального слідчого експерименту від 07.08.2014, складений старшим оперуповноваженим 3-го

відділу ГВ КЗЕ Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_27 , метою якого було отримання доказів злочинної діяльності заступника директора КП «Жовтневе трамвайне депо» ОСОБА_11 та начальника безпеки руху депо ОСОБА_15 під час одержання ними неправомірної вигоди, до проведення якого залучений заявник ОСОБА_13 . Спеціальний слідчий експеримент було розпочато 31.07.2014 о 14:55 в приміщенні каб. № 13 4-го поверху прибудови до будівлі Управління СБУ в Харківській області де в присутності понятих складено протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр в сумі 20000 грн. та які вручено гр. ОСОБА_13 , та який є невід`ємним додатком до Протоколу про результати проведення негласної слідчої розшукової дії: контроль за вчиненням злочину спеціальний слідчий експеримент. Після того як ОСОБА_13 за вказівкою заступника директора КП «Салтівське трамвайне депо» ОСОБА_28 залишив гроші в касі депо, та потім, поспілкувався з ОСОБА_11 , - о 19:04 31.07.2014 негласну слідчу (розшукову) дію: контроль за вчиненням злочину спеціальний слідчий експеримент, було припинено. Під час застосування негласних слідчих (розшукових) дій - контроль за вчиненням злочину та аудіо- відео контролю особи, отримано інформацію про причетність ОСОБА_18 до протиправних дій, пов`язаних з вимаганням та отриманням грошових коштів у ОСОБА_13 за не звільнення його із займаної посади (т.3 а.с.19,20);

- протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр, складений старшим оперуповноваженим ОСОБА_29 на виконання доручення прокурора відділу прокуратури області юриста 2-го класу ОСОБА_26 31.07.2014 в проміжок часу між 14:55 до 15:20 в приміщенні кабінету № 13 4-го поверху прибудови до будівлі Управління СБУ в Харківській області в присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_30 . Під час виконання цієї слідчої дії оглянуто 200 грошових купюр 100 гривень кожна на загальну суму 20000,00 (двадцять тисяч) грн., що необхідні для проведення заходів по отриманню фактичних даних щодо одержання неправомірної вигоди службовими особами ОСОБА_11 та ОСОБА_15 . Всі купюри помічені за допомогою спеціального апарату. Помічені кошти в сумі 20000,00 грн., в присутності понятих вручені заявнику ОСОБА_13 (т.3 а.с. 21-71);

- висновок судової автотехнічної експертизи № 7305 від 31.07.2014 за матеріалами кримінального провадження № 0000425 від 06.06.2014 за ст. 286 ч.2 КК України по факту зіткнення трамваю Т-3 № 3033 під керуванням ОСОБА_13 з трамвайним потягом Т-3 № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_31 , згідно до висновків якої на момент експертного огляду трамвайного вагона Т-3 № 3033 його гальмівна система знаходилися в працездатному стані, несправності які б з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП відсутні (т.3 а.с. 74-75);

- акт розслідування ДТП з постраждалими від 06.06.2014, складеного фахівцями КП «Жовтневе трамвайне депо». В Акті перелічено 12 постраждалих пасажирів, зазначено, що вагони отримали механічні пошкодження, ДТП сталося за вини водія трамваю № 3033 вагон № 27 - ОСОБА_13 працівника КП «Жовтневе трамвайне депо» (т.3 а.с.76,77);

- наказ по КП «Жовтневе трамвайне депо» від 17.02.2014 за № 30 «Про затвердження нормативних документів депо» (т.3 а.с.78);

- протокол огляду місця події складений слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_32 31.07.2014 в проміжок часу з 19:40 до 20:30 в присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_33 , за участю свідка ОСОБА_19 , під час якого в службовому приміщенні на першому поверсі КП «Салтівське трамвайне депо» за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 109, виявлено та вилучено 20000 грн. (купюрами по 100 грн. 200 шт.) (т.3 а.с.80,81);

- протокол огляду місця події, складений слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_32 31.07.2014 в проміжок часу з 18:40 до 19:25 в присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_33 , за участю

директора КП «Жовтневе трамвайного депо» ОСОБА_22 , заступника директора КП «Салтівське трамвайне депо» ОСОБА_17 , в.о. директора КП «Салтівське трамвайне депо» ОСОБА_34 , в службовому приміщенні на другому поверсі КП «Салтівське трамвайне депо» за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 109 (т.3 а.с.82,83);

- ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2014 за справою № 640/13411/14-к (пр. № 1-кс/640/5301/14) за кримінальним провадженням № 0000608 за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, документи та грошові кошти, ватні тампони зі змивами рук ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , мобільний телефон «Іphone» з карткою Київстар НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 20000 грн. (купюри номіналом 100 грн. в кількості 200 шт.), фрагмент аркушу з рукописними записами цифр та букв (т.3 а.с.84,85);

- заява про перевід ОСОБА_19 на посаду касира з 31.07.2014 (т.3 а.с.86);

- наказ від 31.07.2014 про переведення ОСОБА_19 с посади кондуктора на посаду касира КП «Салтівське трамвайне депо» (т.3 а.с.87);

- протокол від 06.08.2014, реєстровий № 70/8-14966, за результатами проведення на підставі доручення слідчого СВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_35 від 28.07.2014, р. № 47/4245т (в рамках кримінального провадження № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України) та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_36 від 28.07.2014 вих. № 4461т, - негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи стосовно ОСОБА_11 , проведеної 31.07.2014 р. з 13:22 до 13:52, з додатком: 1)картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 857; 2)картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 858; 3)картка пам`яті MicroSD 2,0, реєстр. № 860; 4)оптичний диск CD-RW реєстр. № 861 (з відміткою «Розсекречено Акт № 70/8/15315 від 12.08.2014) (т.3 а.с.89);

- протокол від 06.08.2014, реєстровий № 70/8-14969, за результатами проведення на підставі доручення слідчого СВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_37 від 28.07.2014, р. № 47/4245т (в рамках кримінального провадження № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України) та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_36 від 28.07.2014 вих. № 4461т, - негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи стосовно ОСОБА_11 , проведеного 31.07.2014 з 18:34 до 19:04, з додатком: 1)картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 857; 2)картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 858; 3)картка пам`яті MicroSD 2,0, реєстр. № 860; 4)оптичний диск CD-RW реєстр. № 861 (з відміткою «Розсекречено Акт № 70/8/15315 від 12.08.2014) (т.3 а.с.90,91);

- протокол від 06.08.2014, реєстровий № 70/8-14970, за результатами проведення на підставі доручення слідчого СВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_37 від 28.07.2014, р. № 47/4245т (в рамках кримінального провадження № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України) та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_38 від 28.07.2014 р. вих. № 4461т, - негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи стосовно ОСОБА_11 , проведеної 30.07.2014 р. з 08:52 до 09:17, з додатком: 1)картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 857; 2)картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 858; 3)картка пам`яті MicroSD 2,0, реєстр. № 860; 4)оптичний диск CD-RW реєстр. № 861 (з відміткою «Розсекречено Акт № 70/8/15315 від 12.08.2014) (т.3 а.с.92-95);

- протокол від 06.08.2014, реєстровий № 70/8-14967, за результатами проведення на підставі доручення слідчого СВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_37 від 28.07.2014, р. №47/4244т (в рамках кримінального провадження № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України) та ухвали слідчого

судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_36 від

28.07.2014 р. вих. № 4463т - негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_15 з абонентського номеру НОМЕР_3 за 30.07.2014 р., з додатком: DVD+R №907/ГВКЗЕ (з відміткою «Розсекречено Акт № 70/8/15315 від 12.08.2014) (т.3 а.с.96-99).

Також в ході судового розгляду досліджено шляхом відтворення на комп`ютері відео та аудіо файлів, що містяться на картках пам`яті та оптичному диску: картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 857; картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 858; картка пам`яті MicroSD 2,0, реєстр. № 860; оптичний диск CD-RW реєстр. № 861; оптичний диск DVD+R №907/ГВКЗЕ;

- доручення у порядку ст.40 КПК України про проведення негласних слідчих (розшукових) дій -аудіо. -відеоконтролю особи стосовно ОСОБА_11 , внутр. № 47/4245м від 28.07.2014 р. (з відміткою - «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 р. № 13/05/352) (т.4 а.с.7,8);

- доручення у порядку ст.40 КПК України про проведення негласних слідчих (розшукових) дій

- зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_15 , внутр. № 47/4244м від 28.07.2014 р. (з відміткою - «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 р. № 13/05/352) (т.4 а.с.5,6);

- клопотання слідчого СУ ГУМВС України в Харківської області ОСОБА_39 до Голови Апеляційного суду Харківської області від 25.07.2014 за кримінальним провадженням № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками ч.3 ст. 368 КК України, про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: аудіо-, відеоконтролю особи, стосовно ОСОБА_11 , погоджене начальником відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_40 , внутр. № 47/4191т від 25.07.2014 р. (з відміткою «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 р. № 13/05/352 (т.4 а.с. 3,4);

- клопотання слідчого СУ ГУМВС України в Харківської області ОСОБА_39 до Голови Апеляційного суду Харківської області від 25.07.2014 за кримінальним провадженням № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками ч.3 ст. 368 КК України, про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, стосовно ОСОБА_15 який використовує тел. НОМЕР_3 , погоджене начальником відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_40 , внутр. № 47/4194т від 25.07.2014 р. (з відміткою «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 р. № 13/05/352 (т.4 а.с.1,2);

- постанова прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , погоджена першим заступником прокурора Харківської області ОСОБА_41 від 11.12.2018 про зняття грифу секретності з клопотань щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій та доручень у кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, а саме: клопотання № 47/4191т від 25.07.2014 та 47/4194т від 25.07.2018, доручення 47/4245т від 28.07.2014 та 47/4244т від 28.07.2014 (т.3 а.с. 251,252);

- клопотання першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_42 від 12.12.2018 за № 04/2/4-46-14, про зняття грифу секретності з клопотань щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій та доручень у кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014 року внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, а саме: клопотання № 47/4191т від 25.07.2014 та 47/4194т від 25.07.2018, доручення 47/4245т від 28.07.2014 та 47/4244т від 28.07.2014 (т.3 а.с.249,250);

- ухвала слідчого судді Апеляційного суду Харківської області

ОСОБА_36 від 28.07.2014 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: аудіо -, відео контроль особи стосовно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді заступника директора КП «Жовтневе трамвайне депо» терміном на 2 місяці;

- вирок Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2015 відносно ОСОБА_15 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі без застосування спеціальної конфіскації, без конфіскації майна, звільненого в силу ст. 75 КК України від відбуття покарання з випробуванням на 2 роки.

Далі, стороною захисту до суду надано копію вироку Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 року за справою № 643/3685/15-к (провадження № 1-кп/643/84/16), яким ОСОБА_13 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, з застосуванням ст. 75 КК України, яким ОСОБА_13 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на два роки зі стягненням з ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_43 5000 грн.; на користь КП «Салтівське трамвайне депо» на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 43 320,75 грн. та на користь КП «Жовтневе трамвайного депо» на відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 33 288,64 грн.

Наявність вироку відносно ОСОБА_13 , на думку захисту, підтверджує той факт, що причиною внесення ОСОБА_13 31.07.2014 року до каси КП «Салтівське трамвайне депо» коштів в сумі 20000,00 грн. було саме часткове відшкодування матеріальної шкоди, чим спростовує позицію обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_11 складу інкримінованого йому злочину щодо вимагання та отримання ним від ОСОБА_13 неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Також, із зазначеного вироку Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 вбачається, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №163 від 20.02.2015 ОСОБА_13 , внаслідок наявного у нього хронічного психічного захворювання в період часу, до якого відноситься правопорушення (дорожньотранспортна пригода, що сталася 05.06.2014 приблизно о 16:25, коли ОСОБА_13 керував технічно справним службовим пасажирським трамваєм Т-3 б.н. та рухався по вул. Героїв Праці у м. Харкові зі сторони вул. Ак. Павлова в напрямку вул. Гв. Широнинців), знаходився поза межами тимчасового розладу психічної діяльності, при цьому, не був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Такі обставини, сторона захисту вважає такими, що ставлять під сумнів здатність ОСОБА_13 робити об`єктивну та неупереджену оцінку висловлюванням та діям ОСОБА_11 , тим більш в умовах стресової ситуації для нього, якою була як сама подія ДТП так й очікування ОСОБА_13 неминучої відповідальності перед законом, перед потерпілими у ДТП пасажирами, та перед власниками пошкоджених трамваїв, а саме, Жовтневим та Салтівським трамвайними депо тощо.

Суд всебічно, повно й неупереджено дослідивши обставини у кримінальному провадженні, керуючись чиним КПК України, оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що ряд доказів, наданих суду стороною обвинувачення, в розумінні діючого кримінально-процесуального Кодексу є недопустимими доказами, оскільки зібрані всупереч вимогам, передбаченими вищевказаним Законом, виходячи із такого.

Так, підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину передбаченого КК України, тобто наступні елементи: об`єкт, об`єктивна

сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона злочину.

Пунктом 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості закріплено статтею 62 Конституції України, як нормою прямої дії та нормами Кримінального процесуального Кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, та ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, суд оцінюючи усі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Суду від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Відповідно до ст.ст. 370, 373 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, обґрунтованим - на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КК України, вмотивованим - в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. Суд зазначає, що достовірність доказів в загальному розумінні означає, що вони правильно, адекватно відображають матеріальні і нематеріальні сліди. Доказуванням є дія по встановленню істинності будь - якого судження, положення (тези) на підставі інших суджень, істинність яких перевірена, за допомогою аргументів (посилок), істинність яких встановлена. Очевидно, що використання в доказуванні сумнівних, недостовірних даних може викликати помилкові висновки. Логічно зробити висновок, що доказова інформація повинна мати ознаки достовірності. Тільки за такої умови вона може бути покладена в основу висновків у справі, використана як засіб доказування.

Так, стороною обвинувачення ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України.

Частиною 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачено кримінальну відповідальність за одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої

особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання

функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Обвинувачення, висунуте ОСОБА_11 , містить зазначення фактів, що останній, згідно наказу № 374-ВК від 03.05.2013 КП «Жовтневе трамвайне депо» з 03.05.2013, працюючи на посаді першого заступника директора КП «Жовтневе трамвайне депо», діючи за попередньою змовою і в групі з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вимагав та отримав неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за наступних обставин: 05.06.2014 близько 18:00 біля будинку № 19 по вул. Героїв Праці у м. Харкові сталася ДТП за участю трамваю під управлінням водія КП «Жовтневе трамвайне депо» ОСОБА_13 , в результаті якої постраждало більше 10 осіб. Відомості за вказаною ДТП 06.06.2014 слідчим слідчого відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківської області ОСОБА_14 внесені до ЄРДР за ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Після цього, ОСОБА_11 , діючи умисно, вступив в злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, направлену на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_13 за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Таким чином, наприкінці червня 2014 на території КП «Жовтневе трамвайне депо» за адресою: м.Харків вул. Жовтневої революції, 199А, ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повідомили ОСОБА_13 про те, що у разі передачі їм 60000,00 грн., ними буде здійснено вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто на позитивне вирішення питання уповноваженою особою щодо не притягнення до кримінальної відповідальності та не звільнення ОСОБА_13 від займаної посади водія КП «Жовтневе трамвайне депо». При цьому, в разі відмови ОСОБА_13 надати їм неправомірну вигоду він буде притягнутий до кримінальної відповідальності та звільнений з роботи. В подальшому, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, реалізуючи спільну злочинну змову, неодноразово зустрічався та зв`язувався з ОСОБА_13 , якому висував вимоги якомога скоріше передати йому та ОСОБА_11 , неправомірну вигоду в розмірі 60000,00 грн. за позитивне вирішення вищезазначених питань, погрожуючи ОСОБА_13 в разі негайного невиконання зазначених вимог, відмовити у впливі на прийняття уповноваженою особою позитивного рішення щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності та не звільнення з роботи. В процесі подальшого спілкування з ОСОБА_11 та іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_13 , у зв`язку з крайньою необхідністю вирішення питання щодо уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення з роботи за допущення порушень ПДР під час управління трамваєм, був вимушений погодитись на незаконну пропозицію Особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_11 , щодо передачі їм неправомірної вигоди в розмірі 60000,00 грн. 31.07.2014 близько 18:00 ОСОБА_13 , згідно попередньої домовленості з ОСОБА_11 та іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, щодо передачі їм частини неправомірної вигоди в розмірі 20000,00 грн., прийшов на територію КП «Салтівське трамвайне депо» за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 109, де за їх вказівкою, передав у приміщення каси вказаного комунального підприємства частину неправомірної вигоди в розмірі 20000,00 грн., яку ОСОБА_11 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вимагали та отримали за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто за вплив на позитивне вирішення питання уповноваженою особою щодо не притягнення до кримінальної відповідальності та не звільнення ОСОБА_13 від займаної посади водія КП «Жовтневе трамвайне депо».

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що під час судового слідства,

стороною обвинувачення не доведено фактів зазначених у висунутому ОСОБА_11 обвинуваченні та складу інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, щодо вимагання та отримання ОСОБА_11 від ОСОБА_13 неправомірної вигоди в розмірі 20000,00 грн. за вплив на прийняття особою, уповноваженою на виконання функцій держави рішення в інтересах ОСОБА_13 , а саме, за матеріалами справи: за вплив на позитивне вирішення питання уповноваженою особою щодо не притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 , а також, за вплив на уповноважену особу для не звільнення ОСОБА_13 від займаної посади водія КП «Жовтневе трамвайне депо».

Сторона обвинувачення у формулюванні обвинувачення пред`явленого ОСОБА_11 , не вказує ту уповноважену на виконання функцій держави особу, на яку мав здійснити вплив ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з особою матеріали відносно якої було виділено в окреме провадження, для прийняття цією посадовою особою будь якого рішення в інтересах ОСОБА_13 , а слідчий ОСОБА_14 , який розслідував кримінальне провадження стосовно ОСОБА_13 при допиті у судовому засіданні вказав, що до нього ніхто не звертався з пропозицією щодо звільнення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності і не впливав на нього будь-яким чином.

Так саме, сторона обвинувачення у формулюванні обвинувачення пред`явленого ОСОБА_11 , не конкретизує коли саме, де саме та в який саме спосіб, ОСОБА_11 вимагав від ОСОБА_13 неправомірну вигоду за вплив на особу уповноважену на виконання функцій держави.

Отже, викладені в обвинувальному акті обставини, не містять посилань на конкретні докази та мають характер припущень.

Суд вважає, що досліджені судом докази, що надані стороною обвинувачення, також не містять в собі належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_11 мав намір вчинити вплив на уповноважену на виконання функцій держави особу з метою вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 , а також, на підтвердження того, що ОСОБА_11 мав намір вчинити вплив на уповноважену на виконання функцій держави особу яка може прийняти рішення про не звільнення ОСОБА_13 від займаної посади водія КП «Жовтневе трамвайне депо».

Суд виходить з того, що докази сторони обвинувачення не містять в собі належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_11 вимагав від ОСОБА_13 неправомірну вигоду для вчинення впливу на уповноважену на виконання функцій держави особу з метою вирішення питання про не притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_13 , та/або для вчинення впливу на уповноважену особу яка може прийняти рішення про не звільнення ОСОБА_13 від займаної посади водія КП «Жовтневе трамвайне депо».

Досліджені докази обвинувачення, дають підставу дійти висновку про неконкретність формулюванні обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_11 .

Про неконкретність формулюванні обвинувачення пред`явленого ОСОБА_11 , свідчить й той факт, що одночасно існувало кримінальне провадженням № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України, витяг про який надано суду прокурором, та кримінальне провадження № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.28 ч.3 ст. 369-2 КК України, витяг про який також було надано суду прокурором, та які одночасно були внесені до ЄРДР за матеріалами що надійшли 24.07.2014 року до СУ ГУМВС України в Харківській області з УСБ в Харківській області з фабулою: вимагання службовими особами комунального підприємства від громадянина ОСОБА_44 неправомірної вигоди.

Разом з тим, усі постанови про проведення НСРД приймалися саме за кримінальним провадженням з кваліфікацією за ознаками ч.3 ст. 368 КК України. Так саме, з кваліфікацією за ознаками ч.3 ст. 368 КК України,

виносилася та фактично виконувалася постанова прокурора про проведення

негласної слідчої дії спеціальний слідчий експеримент. Так саме, з кваліфікацією за ознаками ч.3 ст. 368 КК України, приймалася ухвала слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна.

Досліджені судом докази обвинувачення, зокрема, й матеріали НСРД, стосуються лише доведеності факту розмов ОСОБА_11 з ОСОБА_13 про необхідність компенсувати спричинену останнім матеріальну шкоду потерпілим, якими є пасажири трамваїв, що потрапили в ДТП, а також, компенсувати матеріальну шкоду КП «Салтівське трамвайне депо» та КП «Жовтневе трамвайне депо», яким належали пошкоджені внаслідок ДТП трамваї, а також того факту, що ОСОБА_13 31.08.2014 здав у касу КП «Салтівське трамвайне депо» 20000 грн.

Такі обставини не оспорюються обвинуваченим ОСОБА_11 , однак не підтверджують та не доводять наявності в діях останнього об`єктивної сторони інкримінуємого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.28 ч.3 ст. 369-2 КК України.

Натомість обвинувачення не конкретизувало, які саме висловлювання ОСОБА_11 , що містяться у досліджених судом матеріалах НСРД , достеменно свідчать про вимагання та отримання ОСОБА_11 неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Далі, судом встановлено, що при виконанні вимог ст. 290 КПК України, підозрюваному ОСОБА_11 та його захиснику обвинуваченням не було відкрито жодної ухвали слідчого судді АСХО про проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_11 , які відповідно до ч.1 ст. 260 КПК України є правовою підставою проведення таких дій. Відповідно, можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів, була вочевидь відсутня, що порушує принцип змагальності сторін.

Факт не відкриття підозрюваному ОСОБА_11 та його захиснику ухвали слідчого судді АСХО про проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_11 , при виконанні вимог ст. 290 КПК України, не оспорюється прокурором, який посилається на те, що ухвали слідчого судді АСХО про проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_11 на час виконання вимог ст. 290 КПК України не були розсекречені, оскільки на той час не було судової практики Верховного суду, яка б зобов`язувала обвинувачення до таких дій.

Так, стороною обвинувачення при виконанні вимог ст. 290 КПК України, не відкрито підозрюваному ОСОБА_11 та його захиснику: - ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_36 вих. № 4461т від 28.07.2014 про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо - відеоконтроль особи стосовно ОСОБА_11 , який фактично відбувся 30.07.2014 та 31.07.2014 та на яку міститься посилання у Протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії -аудіо, -відеоконтролю особи від 06.08.2014 року: реєстровий № 70/8-14966 від 06.08.2014; реєстровий № 70/8-14969 від 06.08.2014 та реєстровий № 70/8-14970 від 06.08.2014; - ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Харківської області ОСОБА_36 вих. № 4463т від 28.07.2014 про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_15 з абонентського номеру НОМЕР_3 , та на яку міститься посилання у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, реєстровий № 70/8-14967 від 06.08.2014.

Під час судового розгляду справи, прокурором відкрито вищезазначені процесуальні документи, а саме :

- доручення у порядку ст.40 КПК України про проведення негласних слідчих (розшукових) дій -аудіо. -відеоконтролю особи стосовно ОСОБА_11 , внутр. № 47/4245м від 28.07.2014 (з відміткою - «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 № 13/05/352) (т.4 а.с.7,8);

- доручення у порядку ст.40 КПК України про проведення негласних слідчих (розшукових) дій -зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_15 , внутр. № 47/4244м від 28.07.2014 (з відміткою - «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 № 13/05/352) ( т.4 а.с.5,6);

- клопотання слідчого СУ ГУМВС України в Харківської області ОСОБА_45 до Голови Апеляційного суду Харківської області від 25.07.2014 за кримінальним провадженням № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками ч.3 ст. 368 КК України, про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: аудіо-, відеоконтролю особи, стосовно ОСОБА_11 , погоджене начальником відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_40 , внутр. № 47/4191т від 25.07.2014 (з відміткою «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 № 13/05/352 (т.4 а.с.3,4);

- клопотання слідчого СУ ГУМВС України в Харківської області ОСОБА_45 до Голови Апеляційного суду Харківської області від 25.07.2014 за кримінальним провадженням № 0000608 від 24.07.2014 за ознаками ч.3 ст. 368 КК України, про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, стосовно ОСОБА_15 який використовує тел. НОМЕР_3 , погоджене начальником відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_40 , внутр. № 47/4194т від 25.07.2014 (з відміткою «Акт за результатами перегляду грифів секретності від 19.02.2019 № 13/05/352 (т.4 а.с.1,2);

- постанова прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , погоджена першим заступником прокурора Харківської області ОСОБА_41 від 11.12.2018, про зняття грифу секретності з клопотань щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій та доручень у кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, а саме: клопотання № 47/4191т від 25.07.2014 та 47/4194т від 25.07.2018, доручення 47/4245т від 28.07.2014 та 47/4244т від 28.07.2014 (т.3 а.с.251,252);

- клопотання першого заступника прокурора Харківської області ОСОБА_42 від 12.12.2018 за № 04/2/4-46-14, про зняття грифу секретності з клопотань щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій та доручень у кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, а саме: клопотання № 47/4191т від 25.07.2014 та 47/4194т від 25.07.2018, доручення 47/4245т від 28.07.2014 та 47/4244т від 28.07.2014 (т. 3 а.с.249,250 ).

Між тим, Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 16.01.2019 за справою № 751/7557/15-к (провадження № 13-37кс18), зробила висновок про застосування норми права в порядку ч. 4 ст. 442 КПК, згідно до якого: «За наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази». Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не знайшла підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2017 року № 5-364кс16, згідно до якого невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

В цієї ж Постанові, Велика Палата Верховного суду зазначила, що документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не

розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.

Такі процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.

Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор - процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування.

Що стосується процесуальних документів, які мають гриф секретності, то за змістом статей 85, 92, 290 КПК України прокурор, як процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно с результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Про сприймання саме такої правової позиції свідчать і інші Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду. Зокрема, у Постанові від 25.07.2018 за справою № 554/12215/15-к колегія суддів Касаційного кримінального суду, зазначила: «невідкриття матеріалів сторонами в порядку ст. 290 КПК України є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як доказів. Відкриттю в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій, що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій як доказів. При цьому, процесуальний закон не покладає на сторону захисту подавати будь-які клопотання щодо такого відкриття, такий обов`язок відкрити матеріали, а саме як в даному випадку процесуальні документи щодо проведення негласних слідчих дій, покладається на сторону обвинувачення».

Така правова позиція Верховного суду збігається зі практикою Європейського суду з прав людини щодо мотивування судових рішень (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), за якою принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі «Ruiz-Mateos v. Spain», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63). У кримінальному провадженні вимоги «змагального» процесу відповідно до ст. 6 Конвенції зазвичай частково збігаються з правом на захист, гарантованого п. 3 ст. 6 Конвенції. Більш специфічні вимоги «змагального» кримінального процесу вимагають відкриття стороні захисту доказів за чи проти обвинуваченого, однак право відкриття не є абсолютним і може бути обмежене з метою захисту секретних методів слідства чи ідентичності агентів чи свідків (рішення у справі «Едвардс проти Сполученого Королівства» (Edwards v. The United Kingdom), пп. 33-39).

Згідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин

кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст.260 КПК України, аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Суд, враховуючи вищевказані обставини в їх сукупності, вважає, що не відкриття ухвал слідчого судді АСХО про проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_11 , є підставою для визнання недопустимим доказом всіх досліджених у судовому засіданні протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії разом з додатками, - картки пам`яті та оптичні диски.

Зокрема, суд визнає недопустимими доказами, такі як:

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 06.08.2014 стосовно ОСОБА_11 проведеного 31.07.2014 з 13:22 до 13:52, реєстровий № 70/8-14966 від 06.08.2014, разом з додатками, 1) картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 857; 2) картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 858; 3) картка пам`яті MicroSD 2,0, реєстр. № 860; 4) оптичний диск CD-RW реєстр. № 861 (т.3 а.с.89);

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 06.08.2014 стосовно ОСОБА_11 проведеного 31.07.2014 з 18:34 до 19:04, реєстровий № 70/8-14969 від 06.08.2014, разом з додатками: 1) картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 857; 2) картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 858; 3) картка пам`яті MicroSD 2,0, реєстр. № 860; 4) оптичний диск CD-RW реєстр. № 861 (т.3 а.с.90,91);

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 06.08.2014 року стосовно ОСОБА_11 проведеного 30.07.2014 з 08:52 до 09:17, реєстровий № 70/8-14970 від 06.08.2014, разом з додатками: 1) картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 857; 2) картка пам`яті MicroSD 8,0, реєстр. № 858; 3) картка пам`яті MicroSD 2,0, реєстр. № 860; 4) оптичний диск CD-RW реєстр. № 861 (т.3 а.с.92-95);

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_15 шляхом зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з абонентського номеру НОМЕР_3 за 30.07.2014, реєстровий № 70/8-14967 від 06.08.2014, разом з додатками: оптичний диск DVD+R №907/ГВКЗЕ, (т.3 а.с.96-99);

Суд визнає неналежним доказом протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр (т.3 а.с.21), складений 31.07.2014 в проміжок часу з 14:55 до 15:20 в приміщенні кабінету № 13 4-го поверху прибудови до будівлі Управління СБУ в Харківській області ст. оперуповноваженим ОСОБА_29 на виконання доручення прокурора відділу прокуратури області юриста 2-го класу ОСОБА_26 , виходячи із такого.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_24 , пояснив, що він та ОСОБА_46 , 31.07.2014 у другій половині дня, знаходилися біля станції метро «Студентська». Саме з цього міста та час, разом з працівниками СБУ, вони направилися до Салтівського трамвайного

депо, прибувши до якого, піднялися до кабінету Тіленіна, а потім прослідували до приміщення каси, де слідчий оглядав місця події. За результатами слідчої дії складено відповідні протоколи, з якими ОСОБА_24 ознайомився та підписав їх.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , надав вільні пояснення та у визначеному процесуальним законом порядку допитаний учасниками кримінального провадження.

Отже, пояснення приведеного до присяги свідка ОСОБА_24 , надані суду під час його допиту, спростовують наявну в протоколі огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр, інформацію щодо участі ОСОБА_24 у якості понятого при проведені 31.07.2014 в проміжок часу с 14:55 до 15:20 в приміщенні кабінету № 13 4-го поверху прибудови до будівлі Управління СБУ в Харківській області слідчої дії - огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр. Відповідно, викликає обґрунтований сумнів й сам факт проведення цієї слідчої дії у визначені в протоколі час та місце, та за обставин, що наведені у цьому протоколі.

Згідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За таких обставин, суд вважає протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр, неналежним доказом на підтвердження того факту, що заздалегідь ідентифіковані грошові купюри у кількості 200 шт. по 100 (сто) гривень кожна, на загальну суму 20000,00 (двадцять тисяч) грн. були дійсно оглянути та вручені заявнику ОСОБА_13 за обставин, час та місце, що вказані в цьому протоколі.

Суд зазначає, що можливість отримання доказів винуватості ОСОБА_11 повністю вичерпана, а тому, у відповідності до положень Конституції України, КПК України, п.2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини всі сумніви щодо доведеності вини тлумачяться судом на користь обвинуваченого.

Згідно до ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». У випадках, коли не доведено що в діянні обвинуваченого є склад кримінального злочину, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно до існуючого принципу презумпції невинуватості, передбаченого ст.17 КПК України, жодна особа не може вважатися винуватою у скоєнні злочину, поки її винуватість не буде доведена у порядку передбаченому КПК України і встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_11 у скоєнні ним злочину, що передбачений ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 Кримінального кодексу України, трактуються на користь обвинуваченого, так як обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою

передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 у справі "Матточіа проти Італії", №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі "І.Н. та інші проти Австрії", №42780/98, п. 34).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку.

Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбачених ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1ст. 9 Конституції України, ратифікована 17.07.1997 Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (№475/97-ВР).Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Барбера, Мессег та Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь - який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Отже, сумнівний характер вчинення ОСОБА_11 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду «ОСОБА_1 проти Бельгії № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Таким чином, докази, на які посилається сторона обвинувачення, не підтверджені безпосередньо під час судового процесу, у зв`язку з чим вони не можуть бути визнані достатніми для доведення обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_11 , а також, в значної частині є недопустимими.

Крім того, звертає на себе увагу те, що суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України передбачає наявність прямого умислу особи на вчинення злочину.

Прямий умисел це усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння, передбачення його суспільно-небезпечних наслідків та бажання їх настання (ст. 24 КК України).

Разом з цим, всупереч зазначеним вимогам закону, органами досудового слідства не була належним чином і з достатньою повнотою та всебічністю досліджена суб`єктивна сторона інкримінованого злочину і будь-які слідчі дії, спрямовані на це, не проводились.

Достатніх даних, що саме ОСОБА_11 вимагав та отримав неправомірну вигоду за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - у органів досудового розслідування не було, будь-яких дій для беззаперечного встановлення цих обставин досудовим слідством не проводилося.

До пояснень потерпілого ОСОБА_13 суд відноситься критично, оскільки такі покази не підтверджені належними та допустимими доказами по справі та має місця певний висновок судово-психіатричної експертизи щодо стану здоров`я ОСОБА_13 у період вказаних подій.

Суд також вважає, що наявність в діях ОСОБА_11 прямого умислу на вимагання та отримання неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Надання суду копії вироку Московського районного суду м. Харкова ві відносно Літвяка суд не може прийняти як належний та допустимий доказ винуватості ОСОБА_11 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки із вказаного вироку суду вбачається, що судом не досліджувалися будь-які докази по справі згідно ч. 3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 26 КПК України, судом були створені усі умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Між тим, прокурорами, які приймали участь у судовому засіданні, після дослідження всіх доказів по справі не скористалися своїми правами, передбаченими ст.ст.338, 340 КПК України.

Частина 2 ст.17 КПК України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.1ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Органом досудового розслідування не надано належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_11 дій з одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням отриманих безпосередньо в суді показань свідків обвинувачення, жоден з яких не надав об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_11 дій з ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 Кримінального кодексу України, враховуючи, що письмові докази судом визнані недостатніми для висновку про наявність в діях ОСОБА_11 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оцінивши всі докази в сукупності та встановивши, що під час судового провадження не здобуто та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_11 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, у відповідності до ст. 62 Конституції України, тлумачить зазначені обставини на користь обвинуваченого і приходить до загального висновку про недоведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_11 складу інкримінуємого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 Кримінального кодексу України, тому його слід визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Далі, у кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014 застосовано заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 05.09.2014 за справою № 640/15314/14-к, н/п 1-кс/640/6045/14) за кримінальним провадженням № 0000608 від 24.07.2014 року з метою забезпечення можливої конфіскації майна накладено арешт на автомобілі які на праві власності належать ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема: 1) марки MITSUBISHI моделі NATIVA (2007) сірий № дв. 6G72ST6424, № куз. НОМЕР_4 , д.н. НОМЕР_5 ; 2) марки LEXUS моделі GX460 (2013) білий № дв. 1UR0380173, № куз. НОМЕР_6 д.н. НОМЕР_7 .

Відповідно до правил ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку, а тому відсутні підстави для конфіскації майна обвинуваченого ОСОБА_11 та підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою від 05.09.2014 на вищевказані транспортні засоби, що належать ОСОБА_11 .

Крім того, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 05.09.2014 за справою № 640/15286/14-к, н/п 1-кс/640/6027/14 у кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014 відносно ОСОБА_11 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави у розмірі 97 440 грн., яка була внесена заставодавцем ОСОБА_10 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області згідно із платіжним документом квитанція № 8772414-1 від 05.09.2014 з призначенням платежу: «СПЛ. ЗАСТ.ЗГ.КПК ПО СПР № 0000608 ВІД 24.07.14Р ОСОБА_47 (К.Р. СУД М.ХАРК)», у зв`язку з чим ОСОБА_11 був звільнений із Харківського слідчого ізолятору 05.09.2014.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15, передбачений і порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених КПК України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку.

Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

Територіальне управління ДСА або апеляційний суд, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, розглядає зазначені документи та протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження за умови зарахування коштів на депозитний рахунок готує та подає до органу Казначейства платіжне доручення про повернення коштів.

Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження платіжних доручень територіального управління ДСА або апеляційного суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, до органу Казначейства (пункти 7-8).

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_11 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави не був порушений в ході розгляду справи, то запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню з встановленими обов`язками до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_10 після набрання вироком законної сили.

По справі є судові витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 1895,04грн.

Оскільки суд прийшов до висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_11 , то судові витрати не підлягають стягненню з останнього.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до правил ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 94, 100, 366-370, 371, п.3 ч.1 ст.373, ст. ст. 374 - 377, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.3 ст.369-2 КК України, та виправдати.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді застави з покладеними обов`язками, залишити без змін до набрання цим вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками, скасувати.

Заставу у розмірі 97 440 (дев`яносто сім тисяч чотириста сорок) гривень 00 копійок, внесену заставодавцем ОСОБА_10 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області згідно із платіжним документом квитанція № 8772414-1 від 05 вересня 2014 року з призначенням платежу: «СПЛ. ЗАСТ.ЗГ.КПК ПО СПР № 0000608 ВІД 24.07.14Р ОСОБА_47 (К.Р. СУД М.ХАРК)», визначену ухвалою слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 05 вересня 2014 року за справою № 640/15286/14-к, н/п 1-кс/640/6027/14 в кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014 року, повернути заставодавцю ОСОБА_10 відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 05.09.2014 за справою № 640/15314/14-к, н/п 1-кс/640/6045/14 в кримінальному провадженні № 0000608 від 24.07.2014 на автомобілі: 1) марки MITSUBISHI моделі NATIVA (2007) сірий № дв. 6G72ST6424, № куз. НОМЕР_8 , д.н. НОМЕР_5 ; 2) марки LEXUS моделі GX460 (2013) білий № дв. 1UR0380173, № куз. НОМЕР_6 д.н. НОМЕР_7 , які на праві власності належать ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Письмові докази, наявні в кримінальному судовому провадження - зберігати у кримінальному провадження.

Речові докази: мобільний телефон торгівельної марки Apple моделі Ipod у металевому корпусі чорного кольору, стартовий пакет Київстар НОМЕР_2 , пластикову картку Альфа-Банк на імя Sergiy Tilenin за № НОМЕР_9 - повернути власнику ОСОБА_11 ; грошові кошти НБУ номіналом 100 гривень у кількості 200 штук, у загальній сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які були вилучені в касі комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» під час огляду місця події - повернути Управлінню СБУ в Харківській області; ватні тампони зі

змивами з рук ОСОБА_11 та ватні тампони зі змивами з рук ОСОБА_19 , що поміщені до полімерних пакетів, що перебувають на відповідальному зберіганні в СУ ГУМВС України в Харківській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя