Справа № 308/5379/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/5379/19, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003658 від 18.11.2018 р. про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого

01.03.2016 р. Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2, ст. 289 ч.2 із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.08.2018 року по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення :

прокурора ОСОБА_4

сторона захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
В один із днів на початку листопада 2018 року ОСОБА_3 , із невстановленою досудовим розслідування особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), переслідуючи мету протиправного збагачення шляхом заволодіння чужим майном способом шахрайства, використовуючи при цьому спосіб телефонування потенційним жертвам з повідомленням недостовірної інформації щодо перебування їхніх близьких родичів в біді вступили між собою в попередню злочинну змову, з метою вчинення злочинів шляхом шахрайства на території м. Ужгорода. 17.11.2018 року близько 18:30 год. ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою групою осіб із невстановленою досудовим розслідування особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) перебуваючи у м. Ужгород очікував на повідомлення свого спільника про місце проживання потерпілого, тим часом як невстановлена досудовим розслідування особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) здійснила телефонний дзвінок на стаціонарний номер телефону за місцем проживання потерпілої ОСОБА_6 , в ході якої повідомила недостовірну інформацію про те, що вона являється її онуком та на даний час перебуває у лікарні у важкому стані разом зі своїм батьком, який знаходиться на операції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з постраждалими, після чого передав слухавку іншій невстановленій досудовим розслідування особі (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), яка представилась працівником правоохоронних органів. Зясувавши особистий номер мобільного телефону ОСОБА_6 , використовуючи її стресовий стан повідомив їй , що для вирішення питання, про не притягнення її сина до кримінальної відповідальності необхідно сплатити грошові кошти в сумі 5000 доларів США. Однак, дізнавшись що в потерпілої відсутня така сума грошей погодився на суму 1170 доларів США та 3000 гривень.

У свою чергу, ОСОБА_3 на виконання відведеної йому злочинної ролі, умисно, повторно в попередній змові із невстановленою слідством особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), отримавши відомості про те, що ОСОБА_6 погодилася віддати грошові кошти , прийшов до помешкання потерпілої ОСОБА_6 , що за адресою АДРЕСА_2 де пред`явив останній вимогу щодо передачі йому вищевказаних грошових коштів, на що потерпіла будучи впевненою у правдивості дій останнього та його спільника, не усвідомлюючи що вказана ними інформація є недостовірною, передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1170 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 17.11.2018 р. становило 32495 грн. 93 коп. та 3000 гривень. Після чого ОСОБА_3 із вказаними грошовими коштами зник у невідомому напрямку, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 35495,93 грн.

Окрім цього, 18 листопада 2018 року у період часу з 12:30 год. по 14:00 год. ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за попередньою змовою групою осіб із невстановленою досудовим розслідування особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), які здійснили телефонні дзвінки на стаціонарний номер телефону за місцем проживання потерпілої ОСОБА_7 та під час телефонної розмови із нею представившись адвокатом повідомили недостовірну інформацію про те, що її син потрапив у дорожньо-транспортну пригоду внаслідок якої є травмовані та скориставшись ефектом неочікуваності та стресовим станом потерпілої, дізналися особистий номер мобільного телефону ОСОБА_7 . Під час подальшої телефонної розмови із потерпілою ОСОБА_7 невстановлена особа по телефону повідомила, що її син перебуває на лікуванні та назвала суму грошових коштів в розмірі 5000 доларів США, необхідну для вирішення питання щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності, при цьому продиктував текст заяви та клопотання про передачу грошових коштів.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужого майна, ОСОБА_3 отримавши від невстановлених слідством осіб (матеріали відносно яких виділено в окреме провадження) відомості про потерпілу ОСОБА_7 під`їхав на таксі до будинку по місцю проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 , де пред`явив потерпілій ОСОБА_7 вимогу щодо передачі йому грошових коштів в сумі 5000 дол. США, підтвердивши свою обізнаність про розмову потерпілої із неастановленою слідством особою. Після чого ОСОБА_7 будучи впевненою у правдивості дій останнього, перебуваючи в стресовому стані та не усвідомлюючи, що вказана ним інформація є недостовірною, передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, заволодівши якими ОСОБА_8 зник у невідомому напрямку.

Після чого, через 10 хвилин потерпілій ОСОБА_7 знов зателефонувала та сама невідома особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), що представлялась адвокатом, та повідомила, що надана нею сума грошових коштів 5000 доларів США є недостатньою, оскільки необхідно компенсувати вартість пошкодженого її сином внаслідок ДТП автомобіля у сумі 20 000 доларів США. Дізнавшись, що потерпіла ОСОБА_7 не володіє такою сумою грошових коштів, останній умисно, з метою заволодіння її грошовими коштами, погодився взяти наявні у неї кошти в розмірі 5500 доларів США, 4000 євро, 6000 гривень.

Через короткий проміжок часу 18 листопада 2018 року, до адреси проживання потерпілої знов підійшов ОСОБА_3 , який умисно, повторно, з корисливих мотивів, зустрівся із ОСОБА_7 , якому вона вдруге передала грошові кошти в сумі 5500 дол. США, 4000 євро та 6000 грн., після чого він зник у невідомому напрямку із вказаними грошовими коштами. Згідно курсу НБУ станом на 18.11.2018 р. сума грошових коштів у іноземній валюті становила 417225,35 грн. Таким чином потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 423225,35 грн.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечні діяння передбачені ч.ч. 2,3 ст. 190 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. По суті фактичних обставин справи пояснив, що знайомий на ім`я ОСОБА_9 запропронував йому заробити грошові кошти шляхом телефонування громадянам з повідомленням недостовірної інформації щодо перебування їхніх близьких родичів в біді та для вирішення питання їм необхідно сплатити грошові кошти. Він погодився на таку пропозицію. На виконання домовленості він приїхав в м. Ужгород , орендував житло і очікував дзвінка від ОСОБА_10 , який телефонував громадянам і повідомляв їм про те, що ніби-то їх діти потрапили в ДТП і за це вони брали гроші. Того ж дня йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив адресу на яку він поїхав, представився помічником прокурора і забрав гроші від особи жіночої статі. Наступного дня йому зателефонував ОСОБА_9 і повідомив адресу на яку він поїхав, і забрав грошові кошти також від особи жіночої статі, попередньо представившись помічником прокурора. Вказав, що двічі їздив до особи за другою адресою, і двічі взяв грошові кошти загальною сумою 11 000 доларів США, 4000 євро і 6000,00 гривень, точної суми за спливом часу не памятає. З отриманих за двома адресами грошей, 4000 доларів США він залишив собі, а решту коштів відправив через касу Приватбанку в м. Івано- Франківськ. Заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов визнав.
Потерпіла ОСОБА_6 подала до суду заяву відповідно до якої просила суд розглядати дане кримінальне провадження без її участі у зв`язку з поганим самопочуттям, заявлений цивільний позов підтримує та просила його задовольнити повністю.
Враховуючи, викладене суд, керуючись ст.325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за її відсутності.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, згідно даних наявних в матеріалах справи ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, передбаченого ч.2 ст. 190 Кримінального кодексу України та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах передбаченого ч.3 ст. 190 Кримінального кодексу України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання , визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом згідно статті 67 КК України є рецидив злочину.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, за ч.2 ст. 190 КК України відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, за ч.3 ст. 190 КК України відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчинений умисно, з корисливих мотивів, та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, що свідчить про відверте небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно та обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_8 всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкцій ч. 2, ч. 3 ст. 190 КК України.

Разом з тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів суд визначає його по правилам ч.1 ст. 70 КК України застосовуючи принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_8 вимог ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає з огляду на особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 35 495,93 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., дослідивши надані докази, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно -небезпечне діяння. Це означає, що законодавець обмежив часові рамки пред`явлення позову.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, саме на цивільного позивача чи його представника покладається обов`язок надати докази в підтвердження завданої шкоди.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що заподіяла шкоду.
Позовні вимоги заявлені ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 35495,93 грн. підлягають до задоволення, оскільки саме на цю суму було завдано матеріальної шкоди потерпілій.
Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, цивільним позивачем в позовній заяві обгрунтовано з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого вона перенесла психологічний та емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за життя та здоровя близьких їй осіб, в результаті чого проходила лікування.
До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.

Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодуваня.

Крім того, у відповідності зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.
Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини,на які посилається цивільний позивач в обґрунтування позову,знайшли своє підтвердження, доведені сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те, внаслідок злочину завдана моральна шкода ОСОБА_6 , яка полягає у перенесених нервових хвилюваннях безпосередньо після виявлення злочину,вчиненого зухвало,потерпіла очевидно переживає психологічну кризу, перенесла психологічний та емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за життя та здоровя близьких їй осіб.
Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.
Приймаючи до уваги ступінь тяжкості та тривалість заподіяних потерпілій нервових переживань,необхідність продовжувати процедуру відшкодування шкоди у примусовому порядку,неможливість в інший не грошовий спосіб відшкодувати завдану немайнову шкоду,суд визначає відшкодування моральної шкоди потерпілій у розмірі 60 000,00 грн.,що є необхідним для компенсації немайнових втрат.
З урахуванням викладеного,цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди,суд задовольняє частково.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертизи, тому вони підлягають стягненню з обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч.3 ст. 190 КК України і призначити йому покарання:
за ч.2 ст.190 КК України у вигляді двох років позбавлення волі,
за ч.3 ст. 190 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 00 год. 30 хв. 25.04.2019 року.
У строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 зарахувати термін знаходження під вартою - з 00 год. 30 хв. 25.04.2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 35495,93 грн. завданої матеріальної шкоди та 60 000,00 грн. завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати по справі в розмірі 628,04 гривень за проведення судових експертиз .

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1