ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2504/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 8 липня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И В:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , 1975 року народження, на два місяці, тобто до 5 вересня 2019 року.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою скасувати. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що у цьому кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра щодо ОСОБА_9 за ст.113 КК України, оскільки воно ґрунтується лише на показаннях самого обвинуваченого ОСОБА_9 , наданими їм під час досудового розслідування. Крім того, наголосив, що обшуки, в рамках пред`явленої підозри за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, проводилися без ухвали слідчого судді та без відео фіксації. Також посилається на неодноразові істотні порушення норм чинного кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження. Зазначив, що ОСОБА_10 , з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) знаходиться під вартою вже більше 8 з половиною років. Вказав, що ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, дружину, неповнолітнього сина 2009 року народження, до затримання працював приватним підприємцем, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий, що свідчить про відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.393 КК України, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, за ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, які є тяжкими злочинами, а також у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.113 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у зберіганні великої кількості зброї, вибухівки та вибухових пристроїв, які останній придбав у невстановленої особи на ім`я « ОСОБА_11 », що свідчить про можливість продовження його злочинних дій.

Також обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.393 КК України, тобто закінченому замаху на втечу з-під варти, що свідчить про наявність ризику переховування ОСОБА_9 від правосуддя.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_9 , а саме ст.133 КК України, а саме того, що його дії були направлені на ослаблення держави шляхом злодіяння шкоди обороноздатності, внутрішній безпеці України та пошкодження об`єктів, які мають важливе значення, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та держави.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 8 липня 2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ _______________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4