Справа № 755/6858/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2019 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2018 за № 0009660 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньо освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.05.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317 КК України, встановив:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 у 2018 році, але не пізніше 10.12.2018 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, невстановлену кількість психотропної речовини PVP.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання для подальшого власного вживання, без мети збуту, психотропної речовини PVP ОСОБА_5 почав зберігати психотропну речовину PVP за місцем свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , для власного вживання без мети збуту.

Так, 10.12.2018 в період часу з 21 години 30 хвилин до 21 години 49 хвилин, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 під час якого було виявлено та вилучено 9 (дев`ять) поліетиленових пакетів з порошкоподібною речовиною світлого кольору, що містять в своєму складі психотропну речовину PVP.

Згідно висновку експерта № 11-2/7424 від 28.01.2019: надана на дослідження кристалічна речовина масою 6,94 г містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ», є психотропною речовиною. Згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 №188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» - PVP, у великих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 1,5 г.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що 10.12.2018 року в невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи за місцем своєї реєстрації та проживання, ОСОБА_5 надав приміщення своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , 1985 року народження, ОСОБА_7 , 1980 року народження, ОСОБА_8 , 1978 року народження для вживання наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів.

В подальшому в різний час доби вищевказані особи незаконно вжили в приміщенні квартири АДРЕСА_2 наркотичні засоби, психотропні речовини їх аналоги чи прекурсори, та на момент обшуку знаходились в стані наркотичного сп`яніння.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Зокрема зазначив, що за вказаною адресою проживає він на його знайомі. Особисто він періодично вживав психотропні речовини як сам, так і разом зі своїми знайомими. Придбавав психотропні речовини періодично, приносив доддому та зберігав для власного вживання.
Так, 10.12.2018 року він перебував дома, також у нього в квартирі були його знайомі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ще знайомі його знайомих, призвищ яких він не знає. Коли до квартири прийшли працівники поліції, він уже втиг вжити частину придбаної раніше психотропної речовини та перебував у кімнаті разом з товаришем. Інші знайомі перебували в інших кімнатах. Що конкретно робили кожен з присутніх не памятає, але розуміє, що дехто також вживав наркотину або психотропну речовину. Працівники поліції пред`явили дозвіл на проведення обшуку та провели обшук в квартирі, проти якого він не заперечував. Під час обшуку було виявлено психотропну речовину.
Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, суд визнав за можливе обмежившисьдопитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, зокрема протоколу обшуку від 10.12.2018, провденого слідчим ОСОБА_11 , з якого вбачається, що під час обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено психотропну речовину, а також засоби для вживання наркотичних та психотропних речовин (ваги, шприци та ін.), протоколу проведення слідчого екперимента від 05.04.2019 проведеного слідчим ОСОБА_11 за участю обвинуваченого, висновків експерта та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі№ 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,суд у світлі кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, з огляду на дійсність факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності та відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини того ж Кодексу, кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту у великих розмірах, повторно та за ч. 2 ст. 317 КК України, оскільки він надав приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів, повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше судимий, відсутність на утриманні членів сім`ї які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 309, 317 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 70 КК України та визначенням остаточного покарання, у порядку ст. 71 КК України, ураховуючи його засудження за вироком від 18.05.2017 цього ж місцевого суду.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співрозмірним злочину.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільнити у використанні своїх процесуальних прав.
Питання судових витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317 КК України та призначити покарання:

· за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

· за ч. 2 ст. 317 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією майна.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання визначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2017 остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць з конфісккацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обраховувати з дня затримання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертиз у сумі 9438 (дев`ять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень.
Речові докази: PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), шприці, ваги знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_12