Провадження № 1-кп/761/381/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
запасних присяжних: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
представника потерпілих ОСОБА_13
представника цивільного
позивача ОСОБА_14
обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 150 000 000 006 13, у якому
гр. ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України;
та
гр. ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України та ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 258 КК України.
Рішенням суду від 06.09.2018 продовжений строк тримання обвинувачених під вартою по 05.11.2018, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не є можливим.
У зв`язку з цим судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор наполягав на необхідності продовження строку застосованого запобіжного заходу, тому що, на його переконання, ризики не процесуальної поведінки обвинувачених залишаються актуальними, оскільки з огляду на суворість покарання, що загрожує обвинуваченим, останні можуть переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , представник потерпілих ОСОБА_13 ,підтримали думку прокурора та вважали за необхідне продовжити строк тримання обвинувачених під вартою.

Обвинувачені та їх захисники наполягали на відсутності підстав для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки вважали позицію прокурора не обґрунтованою, зазначені останнім ризики позапроцесуальної поведінки обвинувачених недоведеними.

Сторона захисту просила змінити щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_16 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленому законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

З цього витікає, що, вирішуючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Ризиками непроцесуальної поведінки обвинувачених зазначена можливість переховування останніх від суду та вчинення ними іншого злочину.

Беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинувачених в умовах несвободи, щоб позбавлення волі не вважалось свавільним, окрім додержання національного законодавства при застосуванні та продовженні такого заходу забезпечення повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Беручи до уваги практику Європейського суду, зокрема рішення у справі «Ладент проти Польщі», суд звертає увагу на те, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

Вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання осіб від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Як зазначалося судом у попередніх ухвалах про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, на стадії судового розгляду кримінального провадження оцінка обґрунтованості підозри виключається, оскільки суд за наслідками дослідження наданих сторонами доказів має встановити, чи доведена поза розумним сумнівом винуватість притягнутої до кримінальної відповідальності особи.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складності обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченим дії пов`язані, зокрема, з діяннями, які кваліфіковані, як особливо тяжкий злочин, що спричинив загибель декількох людей та страждання потерпілих.

Отже, з огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинувачених, їх моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останніх від позапроцесуальної поведінки: наявність місця мешкання, роботи, сімейних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться їх переслідування.

З огляду на суспільну небезпечність, характер та масштабність наслідків інкримінованих обвинуваченим дій, суд вважає не безпідставним висновок щодо критичної оцінки певних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Наявність у обвинувачених сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують ймовірність вищевикладеного ризику до такого ступеню, щоб повністю виключити його.

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , не наведені.

Також, враховуючи, що інкриміновані обвинуваченим дії, можливо, вчинені з метою впливу на прийняття органом державної влади рішення у певному питанні шляхом використання вибухового пристрою, що свідчить про свідоме ігнорування ступеня небезпечності наслідків таких дій, суд не виключає, що обвинувачені можуть вчинити новий злочин, зокрема, бути активними учасниками громадських заворушень, що відповідно до позицій ЄСПЛ є також однією з підстав утримання особи під вартою.

Крім того, судом враховується, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, що призвело до загибелі людей, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної процесуальної поведінки.

Суд також виходить з того, що інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

З вказаних підстав суд вважає, що не підлягають задоволенню клопотання захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_18 , ОСОБА_17 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим - відмовити.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 23 грудня 2018 року включно.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 23 грудня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5