ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1163/19 Номер провадження 11-кп/814/759/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29березня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Полтавської області, м. Полтави та мешканця АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, засудженого: 21 листопада 2014 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 121 ч. 2 ст. 125 ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2016 року вирок від 23 листопада 2015 року залишено без змін. На підставі ч.1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 ч.1 ст. 70 ст. 71 КК України зараховано час тримання під вартою з 23 листопада 2015 року по 23 травня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Строк покарання з 23 листопада 2015 року та закінчується 23 червня 2020 року.
Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що з врахуванням характеризуючих засудженого ОСОБА_7 даних, поведінка засудженого за весь час відбування покарання не є стабільно сумлінною, що свідчить про те, що засуджений не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну та постановити нову ухвалу, якою вирішити питання щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. При цьому вказує, що здійснює додаткову неоплачувану роботу з благоустрою установи та зокрема відділення, оформлює стінгазети, входить до ради колективу засуджених, має три заохочення . Також вказує, що під час розгляду вказаного вище клопотання суд належним чином не дослідив та не дав належної оцінки характеристиці адміністрації колонії про можливість застосування умовно-дострокового звільнення.

В апеляційній сказі засуджений просив розглянути його скаргу без його участі. Клопотання засудженого про розгляд скарги у його відсутність не порушує його прав та позбавляє права суду розглянути справу без участі засудженого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкоюі ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання застосовується після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 , на момент звернення до суду із клопотанням про умовно дострокове звільнення відбув 2/3 призначеного судом покарання та підпадає під дію ст. 81 КК України, але одного формального права після відбування 2/3 покарання на умовно дострокове звільнення є недостатнім для його застосування.
Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, за час перебування в установах виконання покарань засуджений ОСОБА_7 має як заохочення так і стягнення, а саме:
14 червня 2016 року отримав сувору догану за зберігання заборонених предметів. 10 лютого 2017 року отриманопопередження за порушення встановлених правил.
15 червня 2017 року знято раніше накладене стягнення від 10 лютого 2017 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.
14 вересня 2018 року та 10 лютого 2019 року отримано подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.
Однак заохочення до ОСОБА_7 не було застосовано протягом усього часу відбування покарання, а лише за останні два роки відбування покарання, що свідчить про те, що засуджений не в повній мірі довів своє виправлення.
Із матеріалів особової справи засудженого також вбачається, що під час утримання в державній установі «Полтавська установа виконання покарання №23», характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
Разом з тим, згідно з характеристики засудженого ОСОБА_7 від 22 березня 2019 року вбачається, що рішенням комісії державної установи «Кременчуцька виправна колонія №69» від 28 грудня 2017 року засудженому відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення та 19 жовтня 2018 року рішенням комісії державної установи «Кременчуцька виправна колонія №69» було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Як видно із матеріалів справи ОСОБА_7 був неодноразово засуджений та відбував покарання. Також до нього було застосовано два умовно дострокові звільнення в 2006 році та 2011 році, однак він знову вчиняв умисні злочини, що свідчить про те що він не стає на шлях виправлення.
Стосовно взяття до уваги лише поведінки апелянтаза останні півтора року, то з метою встановлення об`єктивної оцінки поведінки засудженого судом взято до уваги поведінку засудженого за весь час відбування покарання.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що засуджений на даний час не досяг виправлення з врахуванням того, що засуджений за весь час відбування покарання не є стабільно сумлінним, що свідчить, про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, вважає рішення місцевого суду про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення є обґрунтованим, оскільки аналіз поведінки засудженого, який відображений в матеріалах справи, заохочення, які хоча і є у останнього, але на даний час не дає підстав вважати, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 539 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 29 березня 2019 року щодо нього без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4