ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3928/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні № 0003030 по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 368-4, ч. 1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва - головуючий суддя ОСОБА_3 , знаходяться матерілами кримінального провадження 0003030 по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 368-4, ч. 1 ст. 358 КК України
31 травня 2019 року суддею ОСОБА_3 , заявлено самовідвід, який зареєстровано в канцелярії Дарницького районного суду м. Києва за Вх. № 31663 від 31.05.2019 року.
Зі змісту заяви вбачається, що існують обставини, які можуть викликати сумнів у учасників судового провадження щодо неупередженості судді ОСОБА_3 при розгляді зазначеного кримінального провадження, оскільки вона уже провдила підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні за результатами якого було винесено ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору. Разом з цим, ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду м. Києва від 15.05.2019 р. вказану ухвалу Дарницького районного суду м. Києва було скасовано, з підстав, що суддя під час винесення ухвали вдалася до оцінки фактичних обставин кримінальних правопорушень, та до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Вивчивши заяву про самовідвід, перевіривши в межах доводів вказаної заяви матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України - суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Крім цього, згідно із ч.2 ст.76 КПК України суддя, який брав участь у провадженні у суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанціїх, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України - за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Згідно із ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.
Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об 'єктивності та неупередженості судді.
У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООП від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст. ст. 1, 8, 9 КПК України. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення.
Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.
З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Суббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року. п.26).
Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).
У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.
Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.
Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.
Аналізуючи зазначені вище норми закону та заяву про самовідвід, згідно яких сама суддя висловила сумніви у своїй безсторонності, суд вважає, що дана обставина підриває видимість справедливого судового розгляду.
В зв`язку з наведеним та з метою уникнення навіть найменших сумнівів щодо безстрононності судді і для забезпечення відправлення правосуддя на найвищому рівні, суд вважає, що заява про самовідвід судді ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись 75, 80-82, 369, 371, 372, 376 КПК України КК України, суд - У Х В А Л И В:
Заяву судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід - задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження № 0003030 по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 368-4, ч. 1 ст. 358 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: