Житомирський апеляційний суд
Справа №290/515/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0000107 за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Романів, Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, неодруженого, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого 17.12.2018 року Баранівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі, з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 5 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_6 просить вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Баранівського районного суду від 17.12.2018, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що вирок Баранівського районного суду від 23.07.2019 щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Стверджує, що наведені судом у вироку такі обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини у вчиненні злочину фактично є однією пом`якшуючою обставиною.

Звертає увагу, що судом при призначенні покарання із застосуванням ст.69 КК України, не враховано обставину, яка обтяжує покарання, а саме - рецидив злочинів. Не враховано й того факту, що злочин ОСОБА_7 вчинений 21.04.2019, тобто лише через 4 місяці після ухвалення попереднього вироку щодо нього.

Вказує, що у висновку досудової доповіді Баранівського районного сектору з питань пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Вважає, що наявність лише кількох обставин, що пом`якшують покарання, у даному випадку не може бути безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки у даному випадку такі обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Окрім цього, при застосуванні положень ст.69 КК України суд не врахував дані про особу винного.

Від адвоката ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони просять апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Баранівського районного суду без змін. Вважають вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.
Згідно вироку Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі статті 71 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 17.12.2018 року - 3 (три) роки позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 21 квітня 2019 року близько 04 години, поблизу кафе-бару «Пасаж», розташованому по вул. Шевченка, в смт. Романів Житомирської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний намір, без розриву в часі, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_10 та умисно наніс йому один удар кулаком в ліву частину обличчя.
У результаті нанесеного ОСОБА_7 удару потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової лицьової травми у вигляді забійної рани лівої виличної ділянки, геморагічного забою лівої скроневої та лобної ділянки, пластинчаті субдуральні гематоми лівих лобної та скроневої ділянок, перелом піраміди скроневої кістки, яка ускладнилась правобічним отитом та після травматичним невритом лицьового нерву справа, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1ст.121 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом у порядку ст.349 КПК. Дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України неправильно застосував вимоги ст.69 КК України, колегія суддів визнає обґрунтованими.
Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
У кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у

своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Рішення суду про застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання вимог ст.69 КК України прийняте без урахування належним чином усіх даних про його особу і тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, адже останній, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Колегія суддів вважає, що вказані у вироку обставини, які пом`якшують покарання, що стали підставами застосування положень ст.69 КК, у даному конкретному випадку, не є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Судом першої інстанції не в достатній мірі враховано фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та наслідки його вчинення. Відповідно до встановлених судом обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, 21 квітня 2019 року близько 04 години ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час словесного конфлікту, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 удар кулаком в ліву частину обличчя, в результаті якого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової лицьової травми у вигляді забійної рани лівої виличної ділянки, геморагічного забою лівої скроневої та лобної ділянки, пластинчаті субдуральні гематоми лівих лобної та скроневої ділянок, перелом піраміди скроневої кістки, яка ускладнилась правобічним отитом та після травматичним невритом лицьового нерву справа, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Судом не було встановлено та не зазначено у вироку про такі позитивні дані про особу винного, які б дали можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що призначення в даному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (санкцією), є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових злочинів.
Наведені у вироку дані про особу ОСОБА_7 не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, не впливають на рівень небезпечності особи винного та не дають підстав вважати, що призначення в даному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (санкцією), є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно висновку досудової доповіді Баранівського районного сектору з питань пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_7 (а.п.41), ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий.
Згідно довідки про судимості ОСОБА_7 (а.п.66), останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, а інкримінований злочин у даному провадженні вчинив в період іспитового строку через чотири місяці після ухвалення попереднього вироку щодо нього.
Апеляційний суд звертає увагу, що до обвинуваченого ОСОБА_7 раніше вже було застосовано різні види покарання за вчинення умисних злочинів: у виді штрафу та обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, однак останній на шлях виправлення не став, що свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого та його небажання нормально адаптуватися у суспільстві.
Згідно довідки-характеристики виконавчого комітету Романівської селищної ради (а.п.74) за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 є рецидив злочинів.

Отже, з урахуванням конкретних обставин вчинення протиправного діяння, тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням думки потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого (проте думка потерпілого не є визначальною при призначенні покарання за вчинення суспільно-небезпечного діяння), колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання без застосування ст.69 КК України в межах мінімальної санкції ч.1 ст.121 КК, яке буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 23 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Баранівського районного суду від 17.12.2018, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: