Справа № 438/577/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/771/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 03 липня 2019 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бориславського міського суду Львівської області від 03.07.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази в кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 30 квітня 2018 року в період часу з 19 години 00 хвилин по 20 годину 30 хвилин, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, незаконно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , таємно викрав з приміщення кухні належне ОСОБА_10 майно, а саме: перстень золотий 585 проби вагою 2,10 грам вартістю 1260 гривень, ланцюжок золотий 585 проби вагою 2,87 грам вартістю 1722 гривень, підвіску золоту 585 проби вагою 0,83 грам вартістю 498 гривень, наручний годинник «LBVYR 29424» вартістю 150 гривень та грошові кошти в сумі 50 гривень, чим заподіяв потерпілій майнової шкоди в сумі 3680 гривень.
Даний вирок оскаржили в апеляційному порядку захисник та прокурор.
Захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи вину та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання змінити, та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підтримання своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання було не повною мірою враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 та обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що останній визнав свою вину, намагається виправитися в суспільному житті, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, позитивний висновок органу пробації щодо застосування ст.75 КК України про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді трьох років та шість місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на три роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції необґрунтовано перекваліфіковані дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України, оскільки судом не взято до уваги показів потерпілої про те, що ОСОБА_7 жодного разу не був в її помешканні в гостях, а тому твердження у вироку суду щодо того, що обвинувачений проник до помешкання потерпілої з метою щоб похарчуватися є безпідставними. І з цього, на переконання сторони обвинувачення, випливає, що обвинувачений ОСОБА_7 таємно проник до житла потерпілої ОСОБА_10 з метою вчинення крадіжки, а не з метою попросити поїсти, а тому його дії правильно слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, як зазначено в обвинувальному акті.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали подану апеляційну скаргу сторони захисту з мотивів наведених в апеляційній скарзі, та частково підтримали апеляційну скаргу прокурора.

Прокурор підтримав власну апеляційну скаргу та частково підтримав апеляційну скаргу захисника в частині звільнення обвинуваченого від покарання в порядку ст.75 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, захисника та обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив необгрнутований висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, при цьому безпідставно перекваліфікував дії останнього з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України.

Зазначений висновок місцевого суду не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та такий хибний висновок зроблений з без належного аналізу досліджених доказів.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції повідомив про те, що 30 квітня 2018 року після обіду перебував дома за адресою АДРЕСА_2 . Близько 19 години 30 хвилин вийшовши зі своєї квартири, поступав у двері сусідньої квартири АДРЕСА_3 , щоб попросити у сусідки щось поїсти. Ніхто не відгукнувся, після чого відкрив незачинені двері та декілька разів покликав сусідку. У відповідь ніхто не відгукнувся. Обвинувачений зрозумів, що у квартирі нікого немає. Після чого обвинувачений пройшов у кухню, де на столі побачив гаманець. Відкривши гаманець, забрав наявні у ньому кошти у сумі 50 гривень. Після цього, побачив на полиці кухонного серванту стаканчик, у якому були золоте кільце з камінцем. Також на полиці кухонного серванту побачив жіночий наручний годинник. Золоте кільце з камінцем та жіночий годинник забрав собі. Перед проникненням до житла потерпілої ОСОБА_10 не мав на меті здійснювати викрадення її майна.

Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції ствердила про те, що 01 травня 2018 року вона перебувала у себе дома, за адресою АДРЕСА_4 . Близько 10 години ранку винесла відро води щоб полити грядки. При цьому на вхідний замок дверей квартири не зачинила. Повернувшись, пішла в магазин. Пізніше потерпіла уточнила, що події мали місце швидше за все 30 квітня 2018 року з 19 години до 20 годин 30 хвилин, як зазначено потерпілою у заяві адресованої у поліцію від 02 травня 2018 року про вчинення крадіжки. Наступного дня, а саме 2 травня 2018 року виявила відсутність золотого перстня, ланцюжка золотого та золотого хрестика, які зберігала у стаканчику на полці кухонного серванту. Негайно звернулась у поліцію. Через пару днів сусід ОСОБА_7 признався їй, що саме він вчинив у неї крадіжку та повернув викрадений у неї наручний жіночий годинник «LBVYR 29424». Також обвинувачений повідомив потерпілій, що викрадений перстень здав у ломбард. Потерпіла цього ж дня викупила у ломбарді золотий перстень за 1014 гривень. Потерпіла підтвердила, що обвинувачений до неї неодноразово заходив та вона годувала його. Проте заходив до неї у квартиру тільки з її дозволу. Шкода їй обвинуваченим повністю відшкодована, через що відповідно просить суд обрати йому не суворе покарання без позбавлення волі.
Покази обвинуваченого та потерпілої щодо обставин вчинення крадіжки із квартири потерпілої визнаються апеляційним судом належними та допустимими доказами, на підставі аналізу яких суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування були правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, оскільки згаданими доказами стверджується, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку, поєднану з проникнення в житло потерпілої ОСОБА_10 , оскільки обвинувачений проник у житло потерпілої без дозволу останньої та за її відсутності. При цьому апеляційний суд враховує те, що потерпіла наголосила на тому, що обвинувачений ніколи раніше не заходив у її квартиру без її дозволу. Водночас, покази обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав наміру під час проникнення до житла потерпілої ОСОБА_10 здійснити крадіжку, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Отже апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 30 квітня 2018 року в період часу з 19 години 00 хвилин по 20 годину 30 хвилин, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проник до квартири АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав з приміщення кухні належне ОСОБА_10 майно, а саме: перстень золотий 585 проби вагою 2,10 грам вартістю 1260 гривень, ланцюжок золотий 585 проби вагою 2,87 грам вартістю 1722 гривень, підвіску золоту 585 проби вагою 0,83 грам вартістю 498 гривень, наручний годинник «LBVYR 29424» вартістю 150 гривень та грошові кошти в сумі 50 гривень, чим заподіяв потерпілій майнової шкоди в сумі 3680 гривень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, повторно, раніше судимий за корисливі злочини проти власності, перебування на обліку лікаря нарколога з 2010 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання даних про негативну характеристику немає, неодружений, офіційно не працює, має зареєстроване постійне місця проживання, ставлення обвинуваченого до скоєного, зокрема заподіяна злочином майнова шкода потерпілій відшкодована, перебування обвинуваченого у реабілітаційному центрі, прохання потерпілої не позбавляти волі обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання рецидив злочинів.
З огляду на вище викладене та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції з врахуванням вимог ст.ст.50, 65 КК України вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі, тобто в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого вимоги ст.75 КК України, при цьому враховує те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому, з`явився зі зізнанням про вчинене до органу досудового розслідування, відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, а також прохання потерпілої ОСОБА_10 не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому за наведених обставин на переконання апеляційного суду виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, через що апеляційні скарги захисника та прокурора в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням підлягають до задоволення.
Таким чином, судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 встановлено, що судом першої інстанції під час постановлення вироку суду допущено невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, які тягнуть скасування вироку суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 та призначеного покарання, а тому на підставі ст.420 КПК України слід постановити в цій частині новий вирок.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 409, 420, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Бориславського міського суду Львівської області від 03 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та призначеного покарання скасувати, та постановити в цій частині новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання та встановити іспитовий строк один рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України визначити ОСОБА_7 протягом іспитового строку наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: