КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000644 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року, яким затверджена угода про примирення, укладена 27 лютого 2019 року, між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 , та

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за яким призначено узгоджене сторонами угоди про примирення від 27 лютого 2019 року покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року затверджену угоду про примирення, укладену 27 лютого 2019 року, між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 , яка визнана винуватою в тому, що 20 січня 2019 року близько 15 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин спричинила легкі тілесні ушкодження своєму брату ОСОБА_8 , що спричинили короткочасного розладу здоров`я, при наступних обставинах:
Так, 20 січня 2019 року ОСОБА_9 протягом дня знаходилась в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де розпочала словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин з своїм братом ОСОБА_10 , який на той момент перебував у приміщенні кімнати зазначеної квартири.
В ході розмови ОСОБА_5 , будучи агресивно налаштованою, продовжуючи словесний конфлікт, тримаючи в правій руці поліетиленовий пакет з харчовими відходами, розмахнувшись, кинула його в приміщення кімнати, де перебував на той момент ОСОБА_11 . Відразу після цього, останній в свою чергу, відчувши обурення від вчинених дій ОСОБА_5 , вийшов з кімнати до коридору квартири, де в той момент знаходилась ОСОБА_5 , та зробив їй зауваження з приводу незрозумілої поведінки.
Проте, ОСОБА_5 це зауваження дуже обурило, та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння своєму брату ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, взяла до правої руки скляну пляшку, яка знаходилась на підлозі коридору квартири, та завдала нею ОСОБА_8 один удар в область голови, в результаті чого останній отримав дві забійні рани в лобній ділянці по центру з садном в надбрівній ділянці зліва, яка за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, визнати недійсною угоду про примирення від 27 лютого 2019 року, направити справу до іншого слідчого та іншого прокурора, об`єднавши разом з її заявою № 4472 від 20 січня 2019 року у зв`язку з бездіяльністю правоохоронних органів.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 посилається на те, що угода про примирення між потерпілим та обвинуваченою у кримінальному провадженні від 27 лютого 2019 року була підписана під примусом, сторони не примирилися та її вину не доведено, а судом не було роз`яснено про наявність у обвинуваченої судимості цілий рік після підписання угоди.
Також обвинувачена ОСОБА_5 звертає увагу на те, що під час досудового розслідування слідчим ОСОБА_12 було приховано факти та докази у справі та здійснено тиск на неї з метою визнання нею вини у кримінальному правопорушенні, а через упередженість слідчого було порушене право на неупереджений судовий розгляд та захист.
Як вважає обвинувачена, суд дійсно дослідив докази у справі, але слідчий умисно намагався приховати від суду факт того, що 20 січня 2019 року її брат потерпілий перебував у стані алкогольної інтоксикації під час здійснення нею самозахисту від його дій, через що її звинувачують у вчиненні кримінального правопорушення.
Більш того, як наголошує обвинувачена, в матеріалах справи присутня довідка медичного огляду ОСОБА_13 від 20 січня 2019р., в якій вказано що під час медичного огляду 20 січня 2019 року від ОСОБА_13 був відчутний сильний запах алкоголю. При цьому довідка про аналіз крові на кількість алкоголю в крові ОСОБА_13 в матеріалах справи відсутня, що видається дивним, тому що йому призначили лікування без урахування ступеня алкогольної інтоксикації.
На переконання обвинуваченої, оскільки довести вину в суді при наявності такої довідки буде неможливо, просить суд скасувати вирок та дослідити матеріали справи та докази у судовому провадженні із витребуванням довідки про аналіз крові ОСОБА_13 станом на 20 січня 2019 року.
Крім того обвинувачена посилається на те, що медичний огляд судової медичної експертизи був проведений 26 січня 2019 року та заяву на неї ОСОБА_11 написав 26 січня 2019 року, не міг чітко пам`ятати, що саме сталося 20 січня 2019 року тому, що перебував у нетверезому стані, та, враховуючи упередженість слідчого щодо неї, який приховав факти та докази, а також здійснення слідчим тиску на неї під час допиту і підписання угоди про примирення під тиском, просить скасувати вирок першої інстанції.
Обвинувачена вказує на те, що захищалась від дій брата, не намагалася навмисно завдати шкоди ОСОБА_8 , в її наміри це не входило, але, як показали подальші події, брат та слідчий намагаються їй завдати якомога більше моральних страждань, змусили відчувати себе меншою мірою громадянкою України та порушили її права, і тим самим відмовили в праві на неупереджений розгляд, щоб визнати себе винною у навмисному вчиненні правопорушення, у той час як такого наміру вона не мала.
Обвинувачена акцентує увагу на тому, що через таке ставлення тривалий час знаходиться в пригніченому стані, тому що їй було завдано фізичної та моральної шкоди, як 20 січня 2019 року, так і в подальшому, під час досудового розслідування та до розгляду судом справи та під час укладання угоди про примирення.
Як вказує ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, після підписання угоди про примирення, за якою під примусом взяла відповідальність на себе, слідчий ОСОБА_12 повідомив про те, що заяву на ОСОБА_13 № 4472 від 20 січня 2019 року доведеться переписати, оскільки ніяких слідчих дій щодо вказаної заяви не велося, що є неправомірним, тому що їй досі не надають інформацію, хто слідчий за її заявою, і в поліції Святошинського району на її усні звернення не повідомляють, чи є слідчі дії щодо її заяви чи ні, або необхідно запитувати в кожному кабінеті, чи є вказана заява, чи ні.
Окрім того, як зазначає апелянт, їй не зрозуміло, чому заяви відокремлені, якщо докази, подія та обставини одні й ті ж самі. Вважає, що це зроблено виключно з метою порушення її прав, оскільки від неї в поліції приховують інформацію щодо здійснення слідчих дій за її заявою від 20 січня 2019 року щодо нанесення їй фізичної шкоди та здійснюють навмисне маніпулювання інформацією та не надають копію її заяви. На переконання обвинуваченої, на неї здійснюють тиск для подальшого порушення прав, а дружина брата, ОСОБА_14 , в показаннях проти неї у цій справі звинуватила в тому, що вона (Музалевська) неадекватна, що є здійсненням тиску та приниження гідності, адже довідка, що є у справі, доводить, що вона не перебуває на обліку в психіатричному закладі і ніколи не перебувала.
Апелянт наголошує на тому, що досудовим розслідуванням були проігноровані також фактичні обставини події, внаслідок чого прийняте рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої на підтримку апеляційної скарги, потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Оскаржуючи вироку, ухвалений на підставі угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 , обвинувачена вважає, що вирок суду не відповідає вимогам закону.

З такими доводами апеляційної скарги погоджується й колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Частиною 3 даної норми процесуального закону передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження судом затверджена угода про примирення, яка укладена між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Разом з тим, згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

Так, перед ухваленням рішення про затвердження угоди суд з`ясував у обвинуваченої, що вона розуміє права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також з`ясував у потерпілого, що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди,передбачені ст.473КПК України.

Проте суд першої інстанції, перевіряючи угоду на відповідність вимогам закону, не з`ясував обставин щодо добровільності її укладення, а також не перевірив, чи не суперечать умови угоди вимогам кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, не були з`ясовані обставини, хто був ініціатором укладення угоди, чи дійсно угода була укладено добровільно як з боку обвинуваченої, так і з боку потерпілого, що є обставинами, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.
Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що угода про примирення була укладена за ініціативою слідчого, який склав її текст і надав її потерпілому та обвинуваченій для підпису, що свідчить про допущене порушення вимог ч.1 ст. 469 КПК України.

При цьому обвинувачена ОСОБА_5 зазначила, що вона не була ініціатором угоди про примирення, оскільки не вважає себе винною, що угода про примирення була підписана під тиском з боку слідчого, який завірив її, що після підписання зазначеної угоди буде проводитись досудове розслідування по її заяві, поданій до управління поліції щодо ОСОБА_6 , який в цей же день заподіяв їй тілесні ушкодження, а з її боку був самозахист. Перед початком судового розгляду на запитання прокурора, чи визнає вона себе винною, вона повідомила, що ні, після чого через нетривалий проміжок часу їй почав телефонувати слідчий, який маніпулював матеріалами справи.

Потерпілий ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду також пояснив, що він не був ініціатором угоди про примирення. Його викликав слідчий, який пояснив, що може бути укладена така угода. Він прийшов до слідчого, який надав йому текст угоди, яку він (Музалевській) підписав. Угоду з обвинуваченою вони не обговорювали, з нею не спілкуються взагалі, оскільки обвинувачена до нього вороже відноситься. Більш того, як зазначив потерпілий, він наполягав, щоб відбувся розгляд справи.

Таким чином під час апеляційного розгляду встановлено, що угода про примирення в даному кримінальному провадженні укладена за ініціативою слідчого, тобто особи, яка не може бути ініціатором угоди, а також за наявності сумнівів щодо відповідності угоди фактичним обставинам справи та підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду, яким затверджена угода про примирення між обвинуваченою та потерпілою постановлений з істотним порушенням вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає до скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого підлягають перевірці й інші доводи апеляційної скарги обвинуваченої.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_5 підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 29 липня 2019 року о 17 год. 40 хв.

Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3