Справа № 183/5148/19
№ 1-кп/183/1271/19
В И Р О К
іменем України

18 вересня 2019 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене 08.08.2019 року до ЄРДР за № 0000222, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, звільненого з військової служби, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 152 від 02.06.2016 року солдата ОСОБА_5 зараховано в списки особового складу військової частини, прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова

пошта 2830) № 84 від 27.03.2017 року солдату ОСОБА_5 надано щорічну основну відпустку за 2017 рік, терміном на 30 діб, та одну добу святкову з 28 березня 2017 року по 27 квітня 2017 року, у зв`язку з чим солдат ОСОБА_5 мав повернутись до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 (польова пошта 2830) 29 квітня 2017 року.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог

ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 29 квітня 2017 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно з відпустки до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

12 червня 2019 року солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, у скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного 08.08.2019 року до ЄРДР за № 0000222, згідно з яким військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_5 вчасно не з`явився з відпустки до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду

(а.п. 23);

- витяг із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 1379 від 04.05.2017 року про призначення службового розслідування за фактом неповернення з відпустки до підрозділу солдата ОСОБА_5

(а.п. 25);

- акт службового розслідування, згідно з яким встановлено факт неповернення з відпустки до підрозділу солдата ОСОБА_5

(а.п. 27-29);

- витяг із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 1624 від 29.05.2017 року про результати службового розслідування за фактом неповернення з відпустки до підрозділу солдата ОСОБА_5

(а.п. 30-31);

- копії документів щодо проходження ОСОБА_5 військової служби та характеризуючі матеріали

(а.п. 34-57).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони, кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначеною ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 за місцем проходження служби характеризується задовільно, раніше не судимий, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину.

Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_5 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1