УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 757/41240/19-к
провадження № 51-5803ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 серпня 2019 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002572 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, до 09 вересня 2019 року включно.
Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді захисник ОСОБА_5 , який діяв в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , оскаржив його до апеляційного суду.
Київський апеляційний суд ухвалою від 27 серпня 2019 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника на зазначену ухвалу слідчого судді з мотивів того, що відповідно до ч. 9 ст. 295-1 цього Кодексу згадане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, яку вважає незаконною, а також ураховуючи положення ст. 55 та п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, які на його думку, визначають право особи на гарантоване апеляційне оскарження.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено частинами 1 та 2 ст. 309 КПК України.
Частиною 3 вказаної норми процесуального закону встановлено, що скарги на інші ухвали слідчого судді (які не визначені в частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України) оскарженню не підлягають, і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, обвинувачений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002572 стосовно нього, тобто на судове рішення слідчого судді апеляційне оскарження якого не передбачено ст. 309 КПК України.
При цьому відповідно до положень ч. 9 ст. 295-1 КПК України ухвала слідчого судді, прийнята за результатами розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування, оскарженню не підлягає.
Тому суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 цього Кодексу, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника.
Стаття 55 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого не передбачене процесуальним законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про зазначає обвинувачений в своїй касаційній скарзі.
Посилання ОСОБА_4 на постанову Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 128/1802/18 не є обґрунтованими, оскільки у цій справі йдеться про можливість апеляційного оскарження з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, в яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч. 3 ст. 349 КПК України і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, тоді як оскаржувана обвинуваченим ухвала апеляційного суду від 27 серпня 2019 року постановлена при вирішенні питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді.
Також посилання ОСОБА_4 на рішення Конституційного Суду України є безпідставними, оскільки вони не містять висновків, всупереч твердженням обвинуваченого, про обов`язок апеляційного суду переглядати по суті всі рішення місцевих судів, а лише визначають загальні стандарти щодо можливості особи звернутись до суду вищої інстанції для оскарження судового рішення, що є складовою конституційного права особи на судовий захист.
Верховний Суд зазначає, що касаційний суд не може перевірити посилання обвинуваченого щодо незаконності ухвали слідчого судді, в якій, на його думку, відсутні підстави для прийняття слідчим суддею рішення про продовження строку досудового розслідування, оскільки рішення слідчого судді не є предметом касаційного оскарження.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3