ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/996/19 Справа № 202/3909/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника ПП Ріелтіс Груп - ОСОБА_7 ,
представника апелянта адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2019 рокупро арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000692 від 28.04.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.
Накладено арешт, шляхом заборони користування та розпорядження,на нерухоме майно, яке розташоване у АДРЕСА_1 та має реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна 101, 101, 101.

Рішення суду обґрунтовано тим, що клопотання є законним, таким, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України та, підлягає задоволенню, а тому з метою збереження речових доказів, недопущення його пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, що призведе до ускладнення здійснення досудового розслідування та поновлення прав потерпілої сторони, необхідно накласти арешт на нерухоме майно, яке розташоване у АДРЕСА_1 та має реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна 101, 101, 101.

В апеляційних скаргах:

- адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт на майна.

Вказує, що про винесення ухвали про арешт майна третій особі та адвокату ОСОБА_8 стало відомо тільки 12.07.2019 року, з офіційного сайту Єдиного реєстру судових рішень із мережі Інтернет за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/82377519.
Копію ухвали третій особі, в порушення ч. 7 ст. 173 КПК України, не вручено.
У судовому засіданні, в якому розглядалося питання щодо арешту, третя особа та/або її представник присутні не були, що підтверджується матеріалами судового провадження за № 202/3909/19.
Вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідність накладення арешту на нерухоме майно, не вказано з яких підстав та причин нерухоме майно є доказом в межах кримінального провадження № 0000692, оскільки третя особа не є його стороною.
Зазначає, що оскаржувана ухвала не містить жодного висновку та відповідних доводів суду, на підставі яких, останній дійшов висновку, що нерухоме майно, є знаряддям вчинення злочину, або зберегло на собі його сліди в межах кримінального провадження зареєстрованого ще у 2017 році. Вказує, що право власності на вищезазначене нерухоме майно виникло у ОСОБА_9 у 2005-тому та 2018 роках та у ОСОБА_11 на підставі договору іпотеки, укладеного 05.09.2018 року за реєстровими № 575 між ним та ОСОБА_13 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_14 (оригінали наявні у ОСОБА_11 ).
Суд, на думку апелянта, прийшов до помилкового висновку про можливість заборони користування нерухомим майном, що є порушенням прав людини володіти та розпоряджатися майном, що належить їй на праві приватної власності.
Враховуючи ту обставину, що у третіх осіб, відносно яких було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження відсутні такі ознаки, як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, на думку апелянта, доводить наявність підстав для скасування арешту на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що його накладення не передбачено КПК України, а отже такий арешт є завідома протиправним.

Заслухавши суддю-доповідача, думку апелянта адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свої апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, а ухвалу суду скасувати, думки прокурора який заперечував проти задоволення апеляційних вимог адвоката ОСОБА_8 та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, думку представника ПП Ріелтіс Груп - ОСОБА_7 , яка залишила вирішення питання щодо задоволення апеляційних скарг на розсуд суду, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Так, колегія суддів не вважає за доцільне вирішувати питання про поновлення строку апеляційного оскарження з огляду на те, що оскаржувану ухвалу слідчого судді від 13.06.2019 р. було постановлено без виклику та участі апелянтів, їх доводи про те, що про існування даної ухвали вони довідалися з Єдиного реєстру судових рішень та її копію до подання апеляційних скарг не отримували, матеріалами справи не спростовуються, а отже з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК України відсутні підстави для висновку про пропущення ними строку апеляційного оскарження.
Розглядаючи апеляційні скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна має бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.
Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України недотримання слідчим, прокурором вимог процесуального закону у цій частині є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
Вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя не взяв до уваги, що воно не відповідає вищезазначеним вимогам.
В ході апеляційного перегляду встановлено, що вказане клопотання містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно положенням кримінального процесуального закону та посилання на прийняття слідчим рішення про визнання даного майна речовим доказом, без подальшої конкретизації мети арешту, а отже з клопотання не вбачається за можливе встановити, чи пропонується накласти арешт на відповідне майно для збереження його як речового доказу, або воно підлягає конфіскації чи спеціальній конфіскації, або пропонується забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Викладений в оскаржуваній ухвалі висновок про необхідність арешту даного майна саме як речового доказу належить вважати припущенням слідчого судді. Крім того, обгрунтовуючи своє рішення про необхідність арешту відповідного майна як речового доказу, останній залишив поза увагою те, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту вказаної норми випливає, що припущення про те, що певне майно було об`єктом протиправних дій, не є підставою для накладення на нього арешту, якщо дане майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, або не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. У той же час як клопотання слідчого про арешт майна, так і оскаржувана ухвала слідчого судді не містять посилання на вищевказані обставини та обгрунтування їх наявності.
Також слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, не дотримався вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, згідно яким заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, і не звернув уваги на те, що у вказаному клопотанні такі підтверджуючі обставини не зазначені, як відсутнє у ньому і обгрунтування наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, обов`язковість доведення яких при вирішенні питання про арешт майна встановлена ч. 1 ст. 173 КПК України.
Зважаючи на те, що слідчим не визначені конкретні підстава та мета арешту майна, при розгляді цього клопотання також неможливо встановити, чи входять власники даного майна за своїм процесуальним статусом до кола осіб, майно яких може бути арештоване у даному випадку.
Під час апеляційного перегляду, адвокат ОСОБА_7 пояснила, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на майно, на відповідних поверхах будівлі. В звязку з цим відповідно є сумнівними відповідні доводи в клопотанні слідчого, на що суд не звернув увагу.
Не звернув уваги слідчий суддя і на те, що всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України клопотання слідчого не містить обгрунтування необхідності арешту майна, а саме докладного пояснення того, як саме невжиття такого обмеження, у такій формі, може перешкодити досягненню мети кримінального провадження.
Натомість слідчий у клопотанні про арешт майна обмежився лише загальним посиланням на можливість такого перешкоджання і настання негативних наслідків для потерпілої сторони, без будь-якої подальшої конкретизації та без наведення будь-якого обгрунтування цих обставин, що не може вважатися належним виконанням вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України.
Крім того, клопотання слідчого було розглянуто за відсутності власників відповідного майна. У зв`язку з цим залишилися недослідженими доводи апелянтів про те, що арештоване майно, належне ОСОБА_9 , не має будь-якого відношення до розслідуваного кримінального правопорушення, проти чого представник ПП РІЕЛТІС ГРУП ОСОБА_7 не заперечувала при апеляційному розгляді, про що зазначено вище.
Також не були з`ясовані та обговорені відомості про те, що, як вбачається з пояснень учасників апеляційного провадження, з приводу відповідного майна, права власності на нього та укладених щодо нього правочинів існує низка цивільних спорів, що розглядаються судами в порядку цивільного судочинства. У межах цих проваджень зацікавлені особи, яких слідчий у клопотанні визначає як потерпілу сторону, не позбавлені права з метою захисту своїх прав та інтересів ініціювати накладення відповідних обтяжень.
З урахуванням наведеного, ухвалу слідчого судді не можна визнати законною, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, клопотання повернути прокурору в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України для усунення недоліків, протягом 72 годин, частково задовольнивши апеляційні вимоги ОСОБА_8 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 та в інтересах ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 та накладено арешт, шляхом заборони користування та розпорядження, на нерухоме майно, яке розташоване у АДРЕСА_1 та має реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна 101, 101, 101, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000692 від 28.04.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, - повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4