Постанова
Іменем України

04 червня 2019року

м. Київ
справа № 522/2003/15-к
провадження № 51-9773 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ананіївського районного суду Одеської області від 08 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК та виправданого його через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.
Згідно з вироком, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він обіймаючи посаду заступника начальника відділу - завідувача сектору державного земельного кадастру відділу Держгеокадастру в Ананьївському районі Одеської області, голови комісії з реорганізації відділу Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області, та виконуючи обов`язки начальника відділу Держгеокадастру у Ананьївському районі Одеської області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, 20 липня 2015 року, діючи з корисливих мотивів, всупереч покладених на нього обов`язків служби, висунув незаконну вимогу керівнику ТОВ «Аіст-1» ОСОБА_7 про передачу йому в якості неправомірної вигоди грошових коштів у розмірі 3 000 доларів США за державну реєстрацію земельних ділянок на території Романівської сільради Ананьївського району Одеської області та видачу витягів на них в кількості 27 одиниць, на що останній вимушено погодився.
27липня 2015 року о 12.00 год, ОСОБА_7 прибув у відділ Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області за адресою м. Ананьїв, вул. Леніна, 48, де повідомив останньому, що готовий виконати його вимоги щодо передачі неправомірної вигоди.
Після чого, ОСОБА_6 вказав ОСОБА_7 пройти з ним до внутрішнього подвіря Держземагенства, де реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на отримання неправомірної вигоди, за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, з використанням наданого службового становища, одержав від ОСОБА_7 3 000 доларів США (за курсом НБУ станом на 27 липня 2015 року складає 66 220,50 грн) за державну реєстрацію земельних ділянок та видачу витягів на них в кількості 27 одиниць, запевнивши останнього, що видасть витяги наступного дня.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 06 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок апеляційного суду про виправдання ОСОБА_6 є необґрунтованим через відсутність належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні, оскільки всі негласні слідчі розшукові дії проводилися на підставі доручення прокурора та ухвал слідчого судді, що підтверджується листом та довідкою апеляційного суду. Вважає хибним висновок суду про порушення правил підслідності та щодо здійснення досудового розслідування слідчим, який є заінтересованою особою. Вказує на порушення таємниці наради суддів в суді першої інстанції та невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК через відсутність обґрунтованих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни, посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу прокурора й вважав, що ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.
При цьому ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Як зазначено у ст. 374 КПК, у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.
За змістом положень ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 КПК. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, подав апеляційну скаргу.

Свою позицію прокурор мотивував невідповідністю висновків суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_6 фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони були зроблені внаслідок неповного, однобічного дослідження доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження. Вказував на те, що суд визнав докази обвинувачення неналежними та недопустимими з надуманих підстав і без наведення відповідних мотивів. Стверджував, що всі докази отримані у належний процесуальний спосіб на підставі передбачених законом дозволів.

Також, прокурор в апеляційній скарзі наголошував на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що докази у кримінальному провадженні зібрані особою, яка не мала повноважень на проведення досудового слідства, а також внаслідок порушення підслідності кримінального провадження.
З цих підстав, прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Як вбачається зі змісту ухвали, апеляційний суд хоча і виклав стисло доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, втім, залишаючи скаргу без задоволення, не зазначив підстав з яких її визнано необґрунтованою. Так, апеляційний суд обмежився загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, при цьому вибірково надавши оцінку доказам обвинувачення, власних висновків з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності не зробив, не зазначив обґрунтованих мотивів прийняття одних доказів і відхилення інших.
Зокрема, на думку колегії суддів, висновок судів першої та апеляційної інстанції про здійснення досудового розслідування з порушенням правил територіальної підслідності є необґрунтованим та неприйнятним виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове розслідування) є слідчі підрозділи, а саме органи Національної поліції, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року передбачено, що територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи тощо.
Як зазначено у Положенні «Про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого Наказом МВС України № 686 від 09 серпня 2012 року, чинного на момент вчинення злочину, органи досудового розслідування МВС є структурними підрозділами МВС України та його територіальних органів, які згідно з КПК забезпечують досудове розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до їх підслідності.

При цьому, у п. 1.2 вказаного Положення визначено, що органами досудового розслідування є: головне слідче управління МВС України, слідчі управління (відділи) головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті. Відповідно до п. 2.1.12. Положення одним із завдань органів досудового розслідування є здійснення безпосередньо слідчим управлінням (відділом) ГУМВС, УМВС досудового розслідування найбільш складних кримінальних правопорушень, у тому числі учинених проти життя та здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканності особи; організованими групами та злочинними організаціями; у сфері господарської та службової діяльності; дорожньо-транспортних пригод унаслідок порушень правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілих; інших кримінальних правопорушень, що набули значного суспільного резонансу та мають міжрегіональний характер.
Отже, із системного аналізу вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства слідує, що у розумінні ч. 1 ст. 218 КПК до компетенції слідчого СУ ГУ Національної поліції у відповідній області входить здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених на території цієї області.
Так, відповідно до обвинувального акту, місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину є м. Ананьїв Одеської області.
Відомості про інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення були внесені в ЄРДР слідчим СУ ГУ МВС України в Одеській області, який надалі здійснював досудове розслідування.
Отже, зважаючи на те, що місце вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення знаходиться під юрисдикцією слідчого управління ГУМВС України в Одеській області, тому досудове розслідування даного кримінального провадження, у відповідності до положень ст. 218 КПК, правильно здійснювалося слідчим цього слідчого управління, юрисдикція якого розповсюджується на всю територію Одеської області.
Крім того, апеляційний суд погодившись з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів вчинення ОСОБА_6 будь-яких дій з використанням наданої йому влади в інтересах ОСОБА_7 , не звернув належної уваги на те, що згідно досліджених судом першої інстанції доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження документів, а також показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 був безпосереднім керівником державного реєстратора ОСОБА_10 , і мав повноваження прийняти рішення про реєстрацію земельних ділянок та видачу витягів на них.
Також, не перевіривши доводи прокурора про належну реєстрацію звернення ОСОБА_7 щодо вимагання в нього ОСОБА_6 неправомірної вигоди, апеляційний суд підтримав протилежний висновок суду першої інстанції, при цьому жодної оцінки доказам в цій частині не надав, а лише формально зазначив в ухвалі про те, що доводи прокурора не заслуговують на увагу.
Так само не надано оцінки в ухвалі апеляційного суду даним протоколу огляду місця події з відеозаписом та протоколу освідування й затримання ОСОБА_6 , із посиланням на те, що вказані докази є недопустимими з підстав вказаних у вироку.

Крім того, в ході апеляційного розгляду не було спростовано доводів прокурора про безпідставне визнання недопустимими доказами протоколів про результати контролю за вчинення злочину складених оперативним працівником ОСОБА_11 , через наявність родинних зв`язків між ним та засновником ТОВ «Аіст-1» ОСОБА_12 , які жодними належними документами у кримінальному провадженні не підтверджені.
Поміж іншого, колегія суддів вважає неприйнятним висновок апеляційного суду про необхідність надання стороною обвинувачення витягу з Державного реєстру атестованих судових експертів для визнання допустимим доказом висновку криміналістичної експертизи, оскільки кримінальним процесуальним законом така вимога не передбачена.
Отже, апеляційний суд не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляційної скарги та не розглянув доводи прокурора щодо наявності в матеріалах провадження достатніх та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 . Також апеляційний суд не навів в ухвалі обґрунтованих мотивів залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, так само як і спростування обставин, на які він посилався.
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК при розгляді апеляційної скарги прокурора і дійшов передчасного висновку стосовно законності вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , залишивши його без змін.

Допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, касаційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного перегляду слід усунути зазначені порушення, повно та всебічно перевірити доводи апеляційної та касаційних скарг, і в залежності від встановленого, постановити рішення, яке буде відповідати вимогам закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року,
ухвалив:
Касаційну скаргупрокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3