УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Бучі, Київської обл., зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України,

про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_5 ,
цивільного позивача ОСОБА_7 ,
представника ДУ «Київський
слідчий ізолятор» ОСОБА_8 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.
Таке рішення вмотивоване тим, що з моменту винесення вироку (03 червня 2015 року) і по даний час засудженою ОСОБА_5 у жодний спосіб не вирішувалось питання щодо виконання вироку в частині відшкодування потерпілій, а також іншим цивільним позивачам встановленого розміру моральної та матеріальної шкоди, що на думку суду першої інстанції свідчить про відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили б, що засуджена ОСОБА_5 стала на шлях виправлення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити подання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» в повному обсязі.
Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції постановив незаконне, необґрунтоване рішення, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з тим, ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції проігнорував та залишив поза увагою те, що вона позбавлена будь - якої можливості вживати заходів по відшкодуванню шкоди під час перебування в місцях позбавлення волі з огляду на наступне.
Так, розмір її заробітку на місяць після відрахування податків та зборів складає 3200 грн., з яких близько 500 грн. вона залишає на власні потреби, а іншу частину щомісячно відправляє своїй матері пенсіонерці на утримання її дітей 2005 року народження та 1996 року народження. При цьому в апеляційній скарзі зазначає, що інших родичів, які б надавали на час її відсутності допомогу її дітям немає.
Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось також те, що на виконанні в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та органах ДВС відсутні виконавчі документи по стягненню з неї відповідних грошових сум грошових коштів, що на її думку, вказує на відсутність заінтересованості цивільних позивачів отримувати в рахунок відшкодування шкоди мізерні суми.
При цьому зазначає, що працевлаштування поза межами виправної установи, надасть їй реальну можливість відшкодувати потерпілій та цивільним позивачам встановлені вироком суми шкоди.

Під час апеляційного розгляду прокурор, засуджена та представник ДУ «Київський слідчий ізолятор»підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,цивільний позивач ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судом встановлено, що вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Початок строку покарання 16 листопада 2016 року, кінець строку покарання 15 листопада 2021 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 03 червня 2019 року начальник ДУ «Київський слідчий ізолятор» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_5 .
Вказане клопотання мотивоване тим, що за час відбування покарання засуджена ОСОБА_9 зарекомендувала себе з позитивної сторони, має чотири заохочення, стягнень не має та відбула більше половини призначеного судом строку покарання, а тому є підстави для її умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що наявні не всі умови передбачені ст. 81 КК України, а саме відсутні усі правові ознаки, які б переконливо свідчили, що засуджена ОСОБА_5 стала на шлях виправлення та її поведінка під час відбування покарання є сумлінною.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вироком Ірпінського міського суду Київської області 03 червня 2016 року цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 задоволені частково, прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_5 : на користь ОСОБА_11 , моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.; на користь ОСОБА_10 , матеріальної шкоди у розмірі 1440,00 грн., та моральної шкоди у розмірі 75000,00 грн.; на користь ОСОБА_7 , моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. у зв`язку із вчинення засудженою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до матеріалів особової справи засудженої, ОСОБА_5 з 21 листопада 2016 року працевлаштована в господарчу обслугу та отримує певний заробіток, що свідчить про можливість ОСОБА_5 вживати заходи щодо відшкодування потерпілій та іншим цивільним позивачам завданої шкоди.
Колегія суддів вважає, що Шевченківським районним судом міста Києва під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання вірно розцінено не виконання ОСОБА_5 вироку в частині відшкодування шкоди потерпілій та цивільним позивачам, як відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили, що засуджена ОСОБА_5 стала на шлях виправлення та її поведінка під час відбування покарання є сумлінною.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджена ОСОБА_5 дійсно стала на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3