ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/196/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.309 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Тернопіль, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше судиму

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, та призначено їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року, та призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі п. 1 ч. 5 ст.72 КК України в строк покарання призначеного ОСОБА_7 зараховано термін попереднього ув`язнення з 16 серпня 2018 року (з моменту взяття її під варту) по 04 жовтня 2018 року (дату зміни судом запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 2-430/18 від 30 травня 2018 року в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень в користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, встановлено, що 03 травня 2018 року, близько 17.00 год. у обвинуваченої ОСОБА_7 , яка перебувала на просп. Злуки в м. Тернополі, побачивши в траві на землі полімерний медичний шприц ємкістю 5 мл. із рідиною коричневого кольору, виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів для власних потреб без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 03 травня 2018 року, близько 17.00 год, обвинувачена ОСОБА_7 , в порушення вимог ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року перебуваючи на просп. Злуки в м. Тернополі, підняла із землі одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл., у якому знаходилась рідина коричневого кольору, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «опій ацетильований», таким чином незаконно придбала вказаний наркотичний засіб.

В наступному ОСОБА_7 , незаконно зберігала вказаний наркотичний засіб, який носила при собі. В подальшому того ж дня, під час проведення огляду місця події поблизу будинку № 2 Б, що по вул. Б. Лепкого в м. Тернополі у обвинуваченої ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено одноразовий медичний шприц ємкістю 5 мл. у якому знаходилась рідина коричневого кольору, що містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - «опій ацетильований», маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,3393 грама, що знаходився у неї за поясом штанів, у які вона була одягнута.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року змінити, призначити їй менш суворе покарання за скоєне нею кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України. Зазначає, що даний вирок є занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні із тих підстав, що вона щиро кається, визнає вину в повному обсязі, активно сприяла слідству у розкритті злочину. Також обставиною, що пом`якшує покарання є те, що вона має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із батьками, виховує малолітню дитину.

Прокурор, який брав участь під час розгляду цього кримінального провадження судом першої інстанції, відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченої і доводи захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу та зменшити призначене покарання, прокурора, який підтримав відкликання своєї апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з`ясувала наступне.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено та кваліфікація її дій за ч.2 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо надмірної суворості призначеного судом покарання, колегія суддів приходить до переконання, що вони є безпідставними з огляду на наступне.

Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_7 31 жовтня 2017 року вироком Бережанського районного суду Тернопільської області була засуджена за ч.2 ст. 309 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування вказаного покарання з іспитовим строком два роки.

Злочин, за який її засуджено за останнім вироком, який оскаржується, ОСОБА_7 вчинила 03 травня 2018 року, тобто під час встановленого їй попереднім вироком іспитового строку.

Як роз`яснено в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 Про практику призначення судами кримінального покарання у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.

Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то як слідує зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції, при його призначенні відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину і конкретні обставини його вчинення, відомості про особу, пом`якшуючі покарання обставин, в тому числі і ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, та призначив покарання у виді позбавлення волі згідно санкції інкримінованої статті строком 3 роки, а визначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків з не відбутих за попереднім вироком п`яти років приєднав лише частину цього покарання, а саме 2 роки 1 місяць.

Тобто, строк призначеного за останнім вироком покарання лише на один місяць більший від строку покарання, призначеного за попереднім вироком.

Таким чином, судом дотримано вимог ч. 4 ст. 71 КК України, за змістом якої остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, доводи ОСОБА_7 щодо наявності підстав для зміни вироку і пом`якшення покарання не узгоджуються з вимогами закону, а тому її апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи із наведеного, керуючись ст. ст. 404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2019 року відносно неї без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи