ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1735/19 Справа № 183/4423/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_11 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_12 ,

захисників -адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 000319 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_14 , на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, до затримання навчався у Перещепинському професійному ліцеї, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання:

- за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 13 років, без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 10 квітня 2016 року.

Зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 10 квітня 2016 року по 13.09.2018 року включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, з неповною середньою освітою, не працюючого, до затримання навчався у Дніпропетровському політехнічному коледжі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання:

- за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 11 років, без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з09 квітня 2016 року.

Зараховано у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 09 квітня 2016 року по 13.09.2018 року, включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, з неповною середньою освітою, не працюючого, до затримання навчався у Перещепинському професійному ліцеї, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання:

- за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк10 років, без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з10 квітня 2016 року.

Зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_9 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 10 квітня 2016 року по 13.09.2018 року, включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Позов потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до законного представника неповнолітнього ОСОБА_19 його батька ОСОБА_20 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_9 його батька ОСОБА_12 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 його батька ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, залишено без задоволення.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні наступного. Ввечері 05.04.2016 року, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, точне місце під час слідством не встановлено, запропонував своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 умисно позбавити життя раніше малознайомого йому ОСОБА_21 , який надавав послуги таксі на власному автомобілі марки «ВАЗ 217130», державний номер НОМЕР_1 , з метою заволодіння належним йому автомобілем, на що останні погодилися.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_7 повинен був зателефонувати ОСОБА_21 та під вигаданим приводом відвезти їх до м. Новомосковська, запросити останнього приїхати до перехрестя автошляхів сполученням «Харків-Сімферополь» та повороту на с. Кільчень Новомосковського району Дніпропетровської області, розташованого поблизу дорожнього знаку с. Голубівка. Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обговоривши спільний план хто і яку роль повинен виконувати, реалізуючи свій злочинний умисел, приблизно о 21.00 годині 08.04.2016 року ОСОБА_7 за раніше обумовленим планом зателефонував ОСОБА_21 та попросив його приїхати до повороту на с. Кільчень, на що останній погодився.

Приблизно о 22.00 годині 08.04.2016 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , за завчасно обумовленим планом, сіли до вказаного автомобіля, на якому ОСОБА_21 прибув до обумовленого місця, ОСОБА_7 сів на заднє пасажирське сидіння за водієм, ОСОБА_9 сів на заднє пасажирське сидіння за переднім пасажирським сидінням, а ОСОБА_8 сів на переднє пасажирське сидіння, та домовилися проїхати до м. Новомосковська Дніпропетровської області. Однак, коли ОСОБА_21 почав рухатись у напрямку м. Новомосковська Дніпропетровської області, ОСОБА_7 , перебуваючи позаду водія, діючи умисно, накинув водію ОСОБА_22 на шию завчасно підготовлену мотузку та почав здавлювати шию. В свою чергу, ОСОБА_9 , який сидів праворуч від ОСОБА_7 , діючи умисно, почав допомагати ОСОБА_7 душити ОСОБА_21 , а ОСОБА_8 , що сидів на передньому пасажирському сидінні, з метою подолання опору водія ОСОБА_21 , почав наносити останньому удари кулаками по обличчю, спричинивши легкі тілесні ушкодження.

Коли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побачили, що ОСОБА_21 вже не подає ознак життя, ОСОБА_7 , після зупинення автомобіля, вийшов з салону, підійшов до водійських дверей, відчинив їх та, перевіривши пульс та серцебиття водія ОСОБА_21 , переконався, що останній помер.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 витягли з салону автомобіля труп ОСОБА_21 та перемістили його до лісосмуги, а самі, доводячи свій злочинний умисел до кінця, незаконно заволоділи автомобілем марки «ВАЗ 217130», державний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_21 , та зникли.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок вирок скасувати як незаконний та необґрунтований, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та суттєвими порушеннями норм кримінального процесуального закону. Вважає, що вина у вчиненні інкримінованого йому злочині не доведена та просить його виправдати.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_16 просить вироку скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню на підставі вимог ст.409 КПК України через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд не звернув увагу на недопустимість доказів по справі, не було встановлено мотиву вчинення ОСОБА_7 злочину.

На думку захисника, затримання ОСОБА_7 відбулося з порушенням вимог КПК України без участі законного представника та захисника. А тому, докази, отриманні після затримання обвинуваченого, є недопустимими.

Також вважає, що вину ОСОБА_7 судом доведено не було, а тому його слід виправдати.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_13 просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його за пред`явленим обвинуваченням.

Вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 грунтується на недопустимих доказах, крім того у вироку не встановлено мотиву злочину, що згідно ч.1 ст. 91 КПК України, що є обов`язковим при доказуванні у кримінальному провадженні.

Вказує, що під час судового слідства неодноразово повідомлялось та заявлялось клопотання, що слідчі які складали процесуальні документи та проводили слідчі дії з його підзахисним, допустили ряд порушень збору доказів передбачених КПК України, порушили права на захист неповнолітнього, що такі докази не можливо вважати належними та допустимими.

Вважає, що затримання ОСОБА_9 10 квітня 2016 року о 01.00 годині відбулося без участі законного представника та адвоката, не дивлячись на те, що в протоколі про затримання особи від 10.04.2016 року, мається підпис адвоката, який згідно до доручення для надання безоплатної вторинної допомоги особі від 10.04.2016 року за № 004- 0025105 виданого 04 години 15 хвилин, був призначений для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_9 і повинний був прибути 10 квітня 2016 року о 05 годин 15 хвилин, тобто через 4 години після затримання свого підзахисного. Тому, на думку апелянта, наявність підпису адвоката в протоколі затримання визиває сумнів, а затримання слід вважати незаконним.

Крім того, вказує, що підставою для затримання в протоколі зазначено: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа вчинила злочин. Але ОСОБА_9 був затриманий не безпосередньо під час вчинення або безпосередньо після вчинення злочину, а 10.04.2016 року, тобто, через дві доби після події злочину, що є порушенням вимог ст. ст. 207, 208 КПК України. У відповідності до пояснень наданих суду законним представником ОСОБА_9 , його батьком, останній вказав, що після затримання його сина за місцем проживання, інформації про те де перебуває син до ранку 10.04.2016р. йому не було відомо, що, вважає, порушенням вимог ст. 213 КПК України.

Зазначає, що слідчий в своєму повідомленні про затримання від 10.04.2016 року вказав, що затримані ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 тримаються в СІЗО м. Дніпро, що не відповідало дійсним обставинам. У відповідності до отриманою відповіді на адвокатський запит вказані підозрювані були доставлені до Ізолятора тимчасового тримання № 1 м. Дніпро, 10.04.2016р. об 21год.30 хв., що було прийнято як доказом колегією судів, але оцінки надано не було.

Під час пояснень в суді ОСОБА_9 пояснював, що після затримання весь час він знаходився в приміщенні Новомосковського відділення поліції. За цей час його жодного разу не годували, а натомість неодноразово допитували, проводили слідчі дії, застосовували силу та здійснювали психологічний тиск, чим, на його думку, порушено вимоги ч.2 ст. 226 КПК України.

На його думку, отримані докази після незаконного затримання ОСОБА_9 є недопустимими, а саме:

- протокол огляду місця події за участю ОСОБА_9 від 10.04.2016 р. та фото таблиця до нього (т. 1 а.с. 216-223), вказана слідча дія проводилась без участі законного представника, що підтверджується фотографіями з фототаблиці.

- протокол проведення слідчого експерименту та фото - таблицею до нього від 10.04.2016 року за участю обвинуваченого ОСОБА_9 ( т.1 а.с. 81-84);

-протокол огляду місця події від 10.04.2016 року за участю ОСОБА_23 (а.с. 206-207 т. 1), в яких, як стверджує підзахисний під пунктом (якому роз`ясненні його права і обов`язки) дійсно стоїть його підпис, який він поставив що в кабінеті слідчого перед початком слідчого експерименту, а в кінці протоколу підпис стоїть не його. В клопотанні проведенні почеркознавчої експертизи, вважає, суд відмовив необґрунтовано, посилаючись на те, що слідчі дії були проведені в присутності захисника.

Посилається на пояснення понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , на які суд, на його думку, не звернув увагу.

Крім того вважає, що суд у вироку безпідставно послався на деякі докази, що не можуть бути допустимими.

Зазначає, що судом також був визнаний в якості речового доказу автомобіль «ВАЗ 217130», який не досліджувався ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні, оскільки потерпіла ОСОБА_26 даний речовий доказ продала, що, на думку захисника, є не допустимим і порушує вимоги ст. 100 КПК України.

Також вказує, що протокол огляду місця події від 10.04.2016року (т.1 а.с. 216-223), який містить опис вказаного речового доказу, має в назві документу виправлення. Ким здійснено виправлення і у зв`язку з чим не зазначено, що не може вважатись належним доказам в зв`язку з тим, що згідно ст. 290 КПК України, на ознайомлення стороні захисту не надавався, в додатку до цього протоколу (т.1 а.с.222) зазначено «додаток до протоколу огляд трупу», що не співпадає, на його думку, зі здійсненими виправленнями. Вказаний протокол на досудовому слідстві мав назву (протокол огляду трупу).

Вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочину судом доведена не була.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_14 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, у зв`язку із недоведеністю його участі у вчиненні злочинів.

Вважає, що наявність в діях ОСОБА_8 , ОСОБА_27 та ОСОБА_9 спільних дій направлених на вчинення навмисного вбивства за попередньою змовою групою осіб тим паче з корисливих мотивів, в судовому засіданні доведена не була.

Вказує, що суд першої інстанції зазначив у вироку про дослідження доказів, а саме протоколів оглядів, висновків експертів, показаннях свідків та постановах про визнання речовими доказами, однак не вказав якими саме доказами доведено вину обвинувачених.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, зокрема:

- в судовому засіданні під час вивчення речових доказів, які відбулися 15.06.2017року та 22.06.2017року, звернуто захисником увагу суду на неналежне вилучення та опечатування речових доказів, але, на його думку, це було проігноровано. На його думку, суд не звернув увагу на заяви захисту та особисто не дослідив бірки, за допомогою яких опечатувались речові докази, на яких, на його думку, відсутні підписи слідчого та понятих.

- пояснення свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_25 в судовому засіданні, вважає неправдивими.

Вважає, що під час судових засідань стороною захисту зверталась увага суду на суттєві порушення кримінально процесуального закону стороною обвинувачення під час проведення слідчих дій (клопотання про визнання доказів не допустимими зареєстровано 19.06.18 року, - не розглянуто, у вироку судом не проаналізовано).

Обґрунтовуючи свої висновки та винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, суд, на його думку, безпідставно послався на протокол огляду місця події від 09.04.2016року (т.1 арк.197); протокол огляду місця події від 10.04.2016року (т.1 арк.206);

Щодо вилучених під час огляду ключів, зазначає, що в теперішній час не відомо місце їх знаходження. Під час виконання вимог ст.290 КПК України вказаний доказ стороні захисту на ознайомлення не надавався, та не досліджувався в судовому засіданні.

Вважає, що судом допущено порушення вимог ст. 233 КПК України щодо протоколу огляду місця події, огляду автомобіля, огляду трупа, правильності опечатування доказів. Вважає, що викривлена інформація щодо даних слідчого експерименту від 19.04.2016 року та відомостями з технічного запису.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_15 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням.
Посилається на аналогічні доводи, наведеними в апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_13 .
Вважає, що судом не встановлено мотив злочину, та що було порушення право на захист ОСОБА_9 при затриманні, та в подальшому.
Вважає, що в ході досудового розслідування до підозрюваного було застосовано недозволені методи ведення слідства.
Вважає, що стороною обвинувачення на було надано суду належних доказів вчинення ОСОБА_9 інкримінованого злочину, оскільки усі докази, отримані після затримання ОСОБА_9 є недопустимими.
Вважає, що у вироку суду зазначені докази, які ніяким чином не підтверджують вину ОСОБА_9 , а саме:
- протокол огляду місця події від ; 9.04.2016 р. з фото таблицею (т.1 а.с. 197-204),
- додаток протоколу огляду трупа з фото таблицею (т.1 а.с. 222-231),
- висновок судово - медичного експерта за № 163/Е від 11.04.2016р.(т.1 а.с. 234-237).
Вказує, що місце знаходження речового доказу автомобіля ВА32171 д.н. НОМЕР_1 не відомо, сторона обвинувачення не забезпечила можливістю ознайомитися з доказом в судовому засіданні, а потерпілими повідомлено, що автомобіль продано, в зв`язку з чим, ні при виконанні вимог передбачених ст.290 КПК України, ні в судовому засіданні, автомобіль досліджений не був.
Крім того захисник вказує, що протокол огляду місця події від 10.04.2016 року з фототаблицею (т. 1 а.с. 216-223), який містить опис вказаного речового доказу має в назві документу виправлення. Ким здійснено виправлення і у зв`язку з чим не зазначено, що на її думку, не може вважатись належним доказом.
Зазначає, що на досудовому та судовому слідстві неповнолітній ОСОБА_9 не визнав себе винним у скоєнні умисного вбивства ОСОБА_21 . У судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив що він став свідком вбивства і ніякої домовленості на позбавлення життя ОСОБА_21 , та заволодінням автомобілем між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у них не було.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєнні злочину визнав частково, та суду пояснив, що попередньої домовленості на позбавлення життя ОСОБА_21 , між ОСОБА_7 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не було. Вбивав тільки він один. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 лише допомогли приховати сліди злочину.

Заслухавши доповідь суддів, думки обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його законного представника ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_12 , захисникаів ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, вирок суду скасувати у зв`язку з недоведеністю вини неповнолітніх обвинувачених, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації їх дій за п.6, п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 289 КК України, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 про недоведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України, про невстановлення мотиву злочину, попередньої змови вказаних осіб на умисне вбивство потерпілого з метою заволодіння майном, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб та кваліфікація їх дій за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку наведено докладні мотиви.
Юридична кваліфікація дій обвинувачених за п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України, є правильною.
Про направленість умислу обвинувачених та попередню змову на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_21 , з метою заволодіння його автомобілем, на думку колегії суддів, свідчить узгодженість і послідовність дій засуджених, а також спосіб, характер, локалізація, кількість нанесених ударів у життєво важливий орган, зокрема по голові потерпілого. Крім того, події відбувались в автомобілі, де кожен бачив та усвідомлював дії іншого. При цьому, згідно попередньої змови, ОСОБА_7 сів на заднє пасажирське сидіння за водієм, ОСОБА_9 - на заднє пасажирське сидіння за переднім пасажирським сидінням, а ОСОБА_8 , - на переднє пасажирське сидіння. Під час руху автомобіля, ОСОБА_7 , перебуваючи позаду водія, накинув водію ОСОБА_22 на шию завчасно підготовлену мотузку та почав здавлювати шию. В цей час ОСОБА_9 , який сидів праворуч від ОСОБА_7 , почав допомагати йому душити ОСОБА_21 , а ОСОБА_8 , з метою подолання опору водія ОСОБА_21 , почав наносити останньому удари кулаками по обличчю. Коли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побачили, що ОСОБА_21 вже не подає ознак життя, після зупиника автомобіля ОСОБА_7 перевірив пульс та серцебиття водія ОСОБА_21 , переконався, що останній помер. Після досягнення бажаного результату - смерті ОСОБА_21 , вони одразу заволоділи автомобілем, а потім позбулись трупа.
Вину обвинувачених доведено:
- протоколами огляду місця події від 09.04.2016 року та від 10.04.2016 року, в ході яких оглянуто ділянку місцевості вчинення злочину та автомобіль потерпілого;
- поясненнями свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які є послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі;

- протоколом огляду трупу від 11.04.2016 року;

- висновком експерта № 163/Е від 11.05.2016 року, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_21 явилася механічна асфіксія внаслідок задушення петлею, а також було виявлено легкі тілесні ушкодження;

- висновком експерта № 163/Е/Д2 від 19.07.2016 року, відповідно до якого встановлено кількість та локалізацію виявлених при експертизі трупу тілесних ушкоджень;

- постановами про визнання та залучення до кримінального провадження речових доказів від 15.04.2016 року,

- висновком судової автотоварознавчої експертизи № 3024-16 від 23.06.2016 року, відповідно до якого визначено ринкову вартість автомобіля;

- висновком експерта № 11/4.6-364 від 29.04.2016 року, відповідно до якого в ході проведення судової трасологічної експертизи зроблений висновок щодо слідів пальців рук, вилучених 10.04.2016 року в ході огляду автомобіля «ВАЗ 2171», які належать ОСОБА_21 та ОСОБА_9 ;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 19.04.2016 року, відповідно до якого були отримані зразки крові підозрюваного ОСОБА_9 для проведення імунологічної експертизи;

- висновком експерта № 178к від 20.04.2016 року, згідно якого в ході проведення судово-медичної експертизи зразка крові підозрюваного ОСОБА_9 , зроблений висновок про те, що кров підозрюваного ОСОБА_9 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 29.04.2016 року, відповідно до якого були отримані зразки крові підозрюваного ОСОБА_8 для проведення імунологічної експертизи;

- висновком експерта № 177к від 20.04.2016 року, згідно якого в ході проведення судово-медичної експертизи зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 зроблений висновок, що кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 29.04.2016 року, відповідно до якого були отримані зразки крові підозрюваного ОСОБА_7 для проведення імунологічної експертизи;

- висновком експерта № 176к від 20.04.2016 року, згідно якого в ході проведення судово-медичної експертизи зразка крові підозрюваного ОСОБА_7 зроблений висновок, що його кров належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВ0;

- висновком експерта № 833 від 10.05.2016 року, згдіно якого в ході проведення судово-медичної експертизи зроблений встановлено можливість належності на наданому на експертизу тампоні походження поту як потерпілому ОСОБА_21 , так і виявлені групові характеристики поту підозрюваних;

- висновком експертів № 834, 835, 836 від 10.05.2016 року, відповідно до якого в ході проведення судово-медичної експертизи зроблений висновок про те, що на наданому для дослідження тампонах марлі зі змивами з поверхні ручки перемикача передач автомобіля, пасажирської двері, та з внутрішньої поверхні лівих дверей автомобіля, не виключено можливості походження поту як ОСОБА_21 , так і групові характеристики поту підозрюваних;

- висновком експерта № 507 від 19.05.2016 року, відповідно до якого в ході проведення судово-медичної експертизи фрагменту мотузки зроблений висновок про наявність на ній крові та визначеного білку людини;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2016 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 , в ході якого останній показав та розповів про обставини скоєння кримінальних правопорушень та про про роль кожного з учасників злочинів. При цьому він зазначив про попередню домовленість з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про вбивство ОСОБА_31 з метою заволодіння автомобілем;

- поясненями свідка ОСОБА_32 та ОСОБА_25 , які приймали участь при проведенні слідчого експерименту в якості понятих, а саме про те, що обвинувачені добровільно та послідовно поясняли про обставинискоєного злочину, його мотив та ролі кожного;

- висновком експерта № 163/е/д від 04.07.2016 року, згідно якого всі тілесні ушкодження, виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_21 могли утворитися при механізмі, вказаному підозрюваним ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту 19.04.2016 року. Будь- яких заперечень з цього приводу обвинувачені також не мали;

- протоколом огляду місця події від 10.04.2016 року, в ході якого оглянута ділянка місцевості вчинення злочину, в ході огляду якої встановлено та вилучено ключі від автомобіля «ВАЗ 2171» з брелоком сигналізації;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.04.2016 року за участі підозрюваного ОСОБА_9 , в ході проведення якого останній показав та детально розповів про обставини скоєння кримінального правопорушення, та показав місце, де вони викинули ключі від автомобіля та де ті ключі були потім знайдені та вилучені;

- висновком експерта судово -медичної експертизи № 163/Е/Д від 06.07.2016 року, згідно якого всі тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_21 , могли утворитися при механізмі, вказаному підозрюваним ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту 10.04.2016 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , в ході проведення якого розповів про обставини навмисного вбивства ОСОБА_21 та задоволодіння його автомобілем;

- висновком експерта судово-медичної експертизи № 304/Е від 12.04.2016 року, згідно якого знайдені у ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження спричинені тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, і по давності утворення можуть відповідати даті події та неможливість також включення імовірності виникнення саден 09.04.2016 року;

- висновком експерта судово-медичної експертизи № 305/Е від 12.04.2016 року, згідно якого легкі тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_7 , спричинені тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, і по давності утворення можуть відповідати даті події, вказаній в постанові;

- висновком судово-медичної експертизи експерта № 535/Е/Д від 30.06.2016 року, відповідно до якого виявлене у ОСОБА_7 на тильній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої руки виявлено горизонтальне, смуговидне садно, - спричинено тупим твердим предметом, який має жорстку обмежену контактуючу поверхню, що не виключає можливості утворення даного садна внаслідок контактної дії синтетичної мотузки, шириною приблизно 1 см, товщиною (діаметром) 0.3 см;

Отже, наявність у всіх трьох обвинувачених на руках зазначених тілесних ушкоджень, обєктивно узгоджуються з поясненнями ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони наносили удари потерпілому, а ОСОБА_7 застосував мотузку.

- показаннями експерта ОСОБА_33 , який підтвердив надані ним висновки щодо наявності тілесних ушкоджень та можливості їх утворення у обвинуваченого та потерпілого.

Колегія суддів зазначає,що наведене вище свідчить про в діях обвинувачених попередньої змови щодо реалізації єдиного умислу спрямованого на позбавлення життя потерпілого, з метою заволодінням автомобіля, що вони в подальшому і здійснили.
Отже, доводи апелянтів з вказаного приводу, - є необґрунтовані.
Щодо порушення права на захист підозрюваних, морального та фізичного тиску з боку працівників правоохоронних органів під час проведення досудового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів провадження, всі слідчі дії під час проведення досудового розслідування за участю неповнолітніх обвинувачених були проведені в присутності їх законних представників та захисників. Про це свідчать їх підписи та підписи адвокатів у відповідних протоколах. Будь яких доказів щодо застосування до неповнолітніх підозрюваних недозволених методів ведення слідства, ні під час досудового розслідування, ні розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, стороною захисту надано не було, дії працівників поліції також ніким не оскаржувалися.
Отже, даний довід апелянтів є надуманим.
Твердження захисників про те, що в протоколах затримання не вірно вказано підставу для затримання неповнолітніх підозрюваних, що наявність в протоколах затримання підпису адвоката є сумнівною, що батьки підозрюваних не знали, де перебувають їх діти, що докази, отримані після затримання неповнолітніх підозрюваних, слід визнати, недопустимими, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки суперечать зібраним доказам.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 209 КПК України, в різний час 10 квітня 2016 року, в присутності їх законних представників та захисників. В цей же день, згідно повідомлення в.о. начальника ІТТ ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_9 був доставлений до ІТТ о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 доставлений о 21 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 о 21 годині 55 хвилин. Тобто підозрювані, їх законні представники та захисники, були належним чином обізнані з причиною затримання підозрюваних, місцем їх перебування. Доводи сторони захисту про сумнівність підпису у протоколах адвоката, на думку колегії суддів, є суб`єктивним висновком, не підтвердженим доказами та є стратегією захисту.
Не відповідають дійсності і доводи сторони захисту про те, що поняті ОСОБА_32 та ОСОБА_25 , допитані під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, суду пояснили, що підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знаходились в кабінеті слідчого наодинці, без законного представника та захисника і на місце проведення слідчого експерименту їхали в машині зі слідчим без захисника, що на думку захисників, свідчить про здійснення тиску на вказаних неповнолітніх. Як вбачається з технічного запису судового засідання, викладені у вироку пояснення свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_25 викладені повно та точно, будь-яких викривлень та спотворень їх в сторону обвинувачення, не встановлено. Таку позицію захисників колегія суддів також вважає безпідставною, не відповідаючою дійсності.
Колегія суддів звертає увагу, що під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , за показами останнього, було виявлено автомобіль ОСОБА_21 , в багажнику якого знаходився труп потерпілого. При цьому ОСОБА_9 детально пояснив, як було ним зі спільниками вбито потерпілого.
Під час проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 , останній вказав на механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_21 та на дії інших учасників кримінального правопорушення під час вчинення злочину, що в результаті призвели до смерті потерпілого.
Будь-яких заяв, зауважень чи клопотань з приводу проведення вказаних слідчих дій стороною захисту під час проведення досудового розслідування надано не було. Підозрювані також не мали жодних зауважень з приводу неправомірності проведення слідчого експертименту.
Не відповідає дійсності і твердження захисника ОСОБА_14 про те, що свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 не приймали участь при проведенні огляду місця події 09 квітня 2016 року. Так, вказані свідки в судовому засіданні першої інстанції пояснили, що дійсно приймали участь при проведенні даної слідчої дії, після чого добровільно підписали протокол, а протилежні пояснення надавали адвокату через здійснення на них тиску з боку останнього.
Підстав не довіряти поясненням свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , колегія суддів не вбачає.
Твердження захисника ОСОБА_14 , що протокол огляду місця події від 10 квітня 2016 року містить виправлення, а тому його слід визнати недопустимим доказом, на думку колегії суддів, також не підлягають задоволенню. Так, протокол огляду місця події від 10.04.2016 року року (т.1 а.с. 216-231) дійсно має деякі коригування в назві процесуального документу, однак дані коригування ніяким чином не впливають на зміст протоколу, який, як видно з його тексту, є чітким та не містить неточностей у його сприйнятті. Даний протокол, як і інші процесуальні документи, - є належним та допустимим доказами.
Щодо твердження захисника про не зазначення у даному протоколі відомостей - коли саме і де було відібрано відбитки пальців рук у неповнолітніх підозрюваних для порівняльного аналізу, не можуть самі по собі бути підставою для сумніву в достовірності даного протоколу, як доказу, оскільки в протоколі чітко зазначені дата, місце його складання, інші необхідні дані, які є достатніми та не вплинули на подальші висновки суду першої інстанції.
Щодо доводів сторони захисту про неналежне вилучення та опечатування речових доказів по справі, та про те, що в ході досудового розслідування та судового слідства не було оглянуто речових доказ -автомобіль потерпілого, колегія суддів зазначає наступне.
Як було встановлено в суді першої інстанції, всі докази були опечатані бирками, на яких стояли підписи. Посилання адвоката ОСОБА_14 на необхідність зазначення на бирках додаткової інформації, та про сумнівність, як доказу, речових доказів, є безпідставними, оскільки речові докази відносяться до даного кримінального провадження, а не до будь-якого іншого.
Не підлягає задоволенню і довід апелянтів, що реалізація автомобіля ВАЗ 217130 потерпілою до завершення судового розгляду по суті, вплинуло на об`єктивність та повноту судового розгляду, оскільки даний автомобіль в ході досудового розслідування було ретельно оглянуто, призначено відповідні експертизи, отримано висновки, які досліджено в суді першої інстанції та їм надано оцінку у вироку.
Аналізуючи доводи сторони захисту про недопустимість доказу, а саме протоколу огляду місця події від 09.04.2016 року та фототаблиці до нього, колегія суддів зазначає, що даний доказ судом першої інстанції був визнаний неналежним та до уваги не брався.
Колегія суддів зазначає, що сукупністю інших доказів, які ретельно проаналізовані у вироку, належно доведено вину обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєному навмисному вбивстві потерпілого ОСОБА_21 , з корисних мотивів.
Також колегія суддів зазначає, що судове слідство по даній справі було проведено в повному обсязі, правильно встановлено фактичні обставини, повністю доведено вину неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інкримінованих їм злочинах на підставі сукупності належних та допустимих доказів, в повній мірі перевірено всі доводи, в тому числі і аналогічні наведеним в апеляційних скаргах сторони захисту. Із журналу судового засідання та технічного запису вбачається, що судовий розгляд проведено з належним дотриманням вимог КПК України, належно з`ясовані всі обставини справи, роль кожного з обвинувачених, перевірено всі доводи обвинувачених, захисту, які є аналогічними, наведеними в апеляційних скаргах.
Істотних порушень норм КПК України, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку, під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Вирок суду за змістом є належно обґрунтованим, вмотивованим та законним.
Отже, підстав для задоволення поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_14 , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Крім викладеного вище, колегія суддів вважає необхідним зазначити про наступне. Згідно правового висновку, викладеного в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходу попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII). Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що іншим чином погіршує становище особи, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України не допускається.
Враховуючи викладене, а також те, що злочини, за який було засуджено ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинено ними до 20 червня 2017 року і щодо них продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування останнім строку попереднього ув`язнення у строк покарання, застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк їх попереднього ув`язнення з 13 вересня 2018 року по 28 серпня 2019 року, тобто до набрання вироком чинності, згідно вимог ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у вказаний період.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_14 , - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,- залишити без зміни.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 13.09.2018 року по 28 серпня 2019 року включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими, які перебувають під вартою, - у той же строк з моменту отримання ними копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4