ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1752/18 Номер провадження 11-кп/814/1072/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК - О.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000473 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , що брав участь у даному провадженні, на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, пенсіонер, неодружений, особа з інвалідністю ІІ групи, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він в ніч із 31 серпня на 01 вересня 2018 року за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки зі співмешканкою ОСОБА_10 , умисно наніс їй дерев`яною палицею близько 40 ударів в область голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

В апеляційній скарзі обвинувачений прохає пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст. 69 КК України з огляду на щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, незадовільний стан здоров`я та наявність на утриманні матері похилого віку.

В апеляційній скарзі захисник також просить призначити підзахисному покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді обмеження волі строком на 4 роки.

Зазначає, що суд не врахував належним чином незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявність інвалідності, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, а також поведінку ОСОБА_8 , який під час розгляду кримінального провадження не порушував умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту, припинив зловживати алкогольними напоями, що свідчить про його добропорядність і низьку соціальну небезпечність.

Звертає увагу, що потерпіла перебувала у тяжкому стані алкогольного сп`яніння та своїми діями спровокувала насильство, оскільки заважала ОСОБА_8 спати.

Наголошує, що удари, нанесені обвинуваченим, були незначної сили і жоден з них окремо не становив небезпеки для життя потерпілої.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.115 КК України, призначивши покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вважає, що досліджені судом першої інстанції докази вказують на наявність у ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_10 .

Стверджує, що ОСОБА_8 бив потерпілу близько 20 хвилин та наніс близько 40 ударів дерев`яною палицею. Після того як виявив зранку, що потерпіла померла, почав знищувати докази і такі свої дії припинив лише на вимогу сусіда та вже потім викликав швидку медичну допомогу і поліцію.

Наголошує, що смерть потерпілої настала від шоку-крововтрати, що розвинувся внаслідок тупої травми голови, тулуба та кінцівок з численними забитими ранами, гематомами, саднами, підшкірними крововиливами та переломами кісток скелету.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який не підтримав принесену апеляційну скаргу і вважав вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Фактичні обставини нанесення обвинуваченим потерпілій чисельних ударів дерев`яною палицею в область голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, внаслідок чого настала її смерть, ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи прокурора про те, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, оскільки він вчинив умисне вбивство, суперечать вимогам закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» роз`яснив, що для відмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК України) від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Відповідальність за ст.121 КК України настає й у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Місцевий суд дотримався наведених вимог закону та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 мети позбавити життя потерпілу ОСОБА_10 , з якою він проживав тривалий час.

Так, в судовому засіданні обвинувачений заперечував, що мав намір вбивати потерпілу, а бити її палкою почав внаслідок сварки. При цьому удари наносив не цілеспрямовано, а хаотично.

Такі його показання узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз, відповідно до яких у потерпілої ОСОБА_10 дійсно виявлено велику кількість тілесних ушкоджень у вигляді забиття шкіри по всій поверхні тулуба, голови, нижніх та верхніх кінцівок, проте відсутні ушкодження внутрішніх органів та головного мозку, що свідчить про відсутність великої сили нанесення ударів.

Крім того, відсутність умислу на вбивство підтверджується поведінкою обвинуваченого, який після побиття потерпілої добровільно припинив свої дії, одягнув потерпілу, коли та стала скаржитися, що їй холодно.

Показання обвинуваченого також підтверджуються показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_11 , який пояснив, що після нанесених ударів потерпіла прожила близько 1 години. Удари були спричинені з незначною силою та не спричинили пошкодження головного мозку. Не було нанесено потерпілій і ударів, які могли б пошкодити внутрішні органи.

Потерпіла померла від шоку-крововтрати (нестача крові), при цьому кров у внутрішніх порожнинах тіла відсутня, також її практично не було і зовні, так як кров розподілилася по тілу в місцях ударів (крововиливи, гематоми, садна). Також експерт вважає, що потерпіла не втрачала свідомість.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 відразу після побиття потерпілої не звернувся до лікувального закладу правильно оцінений судом, який такий, що не доводить умислу на вбивство, оскільки не спростовані твердження обвинуваченого про те, що потерпіла про допомогу не просила, а відсутність світла в будинку і стан сп`яніння потерпілої не давали обвинуваченому змоги встановити, що вона потребує медичної допомоги.

Отже, місцевий суд, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, оцінив суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій не лише керуючись показаннями ОСОБА_8 , а з урахуванням сукупності всіх доказів, в тому числі знаряддя вчинення злочину, причин припинення злочинних дій, висновків судово-медичних експертиз про локалізацію і характер тілесних ушкоджень та показань судово-медичного експерта в судовому засіданні.

При цьому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачений не бажав настання смерті потерпілої та не припускав її настання. Водночас ОСОБА_8 усвідомлював, що може заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_10 та свідомо припускав настання таких наслідків.

Таким чином, місцевий суд належним чином дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про можливість застосування приписів ст.69 КК України є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Згідно з приписами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, з огляду на обставини, які пом`якшують покарання, в тому числі і ті, про які наголошено в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, враховуючи, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав вину, розкаявся у вчиненому, має незадовільний стан здоров`я та другу групу інвалідності, думку потерпілого, обґрунтовано визначив покарання в розмірі, наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає наведеним вимогам кримінального закону, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.
Враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який вчинив умисний тяжкий злочин на ґрунті пияцтва, наслідки вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 15 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника ОСОБА_7 та прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4