Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2207/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №274/2207/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2019,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вище зазначену ухвалу, як незаконну, та ухвалити нову, якою змінити йому вид запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який інший м`який. При цьому, зазначає, що перебуває під вартою з 13.03.2015 року та має постійне місце проживання.

Згідно оскарженої ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2019, продовжено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у виді тримання під вартою на 60 діб до 22 серпня 2019 року (включно).

Оскільки ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2019 оскаржено лише обвинуваченим ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції перевіряє законність цієї ухвали виключно в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його адвоката, які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №274/2207/15-к, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 за ч.1, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_11 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_12 за ч.2 ст.187, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, ОСОБА_13 за ч.2 ст.187 КК України та ОСОБА_14 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №274/2207/15-к, 24.06.2019 в судовому засіданні Корольовським районним судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Тоді ж, під час відповідного обговорення доводів клопотання прокурора, обвинуваченим було заявлено усне клопотання про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та доводи самого обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи зазначене клопотання захисника, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При цьому, зважає апеляційний суд і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останньої.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та останнім в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, наявність тих фактів, що обвинувачений ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, на що останній посилається в своїй апеляційній скарзі, не є, в даному випадку, безумовною підставою для застосування йому більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вище зазначене (наявність зареєстрованого місця проживання), не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 є раніше судимим, обвинувачується у вчиненні нового умисного кримінального правопорушення під час іспитового строку визначеного у зв`язку із звільненням від відбування покарання призначеного вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.12.2012.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як прокурора про продовження строку тримання під вартою, так і обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2019, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 діб до 22 серпня 2019 року (включно) без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :