Справа № 739/248/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/757/19
У Х В А Л А
відмова у відкритті провадження

09 вересня 2019 року м. Чернігів

Суддя судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та перевищенням граничних строків тримання під вартою (в порядку ст.206 КПК України).

Не погоджуючись з ухвалою суду 1 інстанції адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційне провадження по даній апеляційній скарзі не може бути відкрите з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності. Водночас подолання прогалин процедури, яку не передбачено КПК України, шляхом застосування аналогічного процесуального порядку є неприпустимим, оскільки призведе до нехтування окремими правами і свободами, які однаковою мірою гарантовано державою.

Слід звернути увагу й на те, що в загальних засадах йдеться про «забезпечення права на оскарження» (п.17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК України, що, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347кс15, є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується в главі 31 «Провадження в суді апеляційної інстанції», оскільки воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне й касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені інші ухвали у випадках, передбачених КПК України.

Зазначений перелік ухвал є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Матеріалами провадження встановлено, що клопотання засудженого ОСОБА_4 було подане до суду порядку ст.206 КПК України і прийняте судом 1 інстанції до свого провадження з прийняттям суддею процесуального рішення не під час досудового розслідування, а після ухвалення вироку.

Стаття 206 КПК України встановлює загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Таким чином, ухвала Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

За змістом ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, враховуючи, що захисник адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на судове рішення, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, у відкритті провадження належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтею 399 Кримінального процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2019 року, а матеріали апеляційної скарги повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_2