УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , детектива ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на незаконне затримання,

ВСТАНОВИЛА :

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 15 травня 2019 року надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на незаконне затримання.

Скаргу захисник ОСОБА_3 обгрунтовує тим, 14.05.2019 р. о 10 год. 40 хв. старшим детективом Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Голованого підрозділу детективів НАБУ ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в у присутності інших детективів та захисника ОСОБА_4 було затримано в порядку п.3 ч.1 ст.208 КПК України ОСОБА_5 . Згідно з протоколом «Підстава затримання - п. 3 ч. 1 ст. 208 КПК України: якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності НАБУ». ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, у кримінальному провадженні № 0004969 від 11.12.2017 року.

Як зазначає скаржник адвокат ОСОБА_3 , затримання ОСОБА_5 на підставі п.3 ч.1 ст.208 КПК України є незаконним, здійсненим з порушенням порядку, визначеного КПК України, з огляду на те, що повідомлення про підозру було вручене о 21 год. 15 хв. 14.05.19р., в той час як затримано особу було 10 год. 40 хв. 14.05.2019р., що свідчить про утримання ОСОБА_5 без статусу підозрюваного, в той час, як на момент затримання в порядку п. 3 ч.1 ст.208 КПК України, особа вже має перебувати у процесуальному статусі підозрюваного у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного правопорушення, чого у випадку із затриманням ОСОБА_5 не було дотримано. Також, на момент затримання взагалі були відсутні обґрунтовані дані вважати, що наявні підстави побоюватися втечі ОСОБА_5 .

Враховуючи наведені обставини, просить визнати затримання ОСОБА_5 , на підставі протоколу затримання підозрюваного від 14.05.2019 року, у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, незаконним.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 свою скаргу підтримав з підстав у ній наведених та просив задовольнити. Додатково пояснив, що ОСОБА_5 у кримінальному провадженні перебував в статусі свідка, приходив на допити, всіляко сприяв слідству, надаючи необхідну інформацію. Також зазначив, що ОСОБА_5 здійснював велику кількість перельотів, відвідував різні країни, що підтверджується відповідними даними паспорту для виїзду за кордон, при цьому є громадянином України, має сім`ю та постійно проживає на території України.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав, вважає затримання ОСОБА_5 відбулось без передбачених законом підстав та є незаконним, оскільки останній жодним чином не ухилявся від слідства, а навпаки сприяв розслідуванню. 14.05.2019р. за присутності його, як захисника ОСОБА_5 , у останнього за місцем проживання проводився обшук, та після проведення якого детектив повідомив про затримання. При цьому, ОСОБА_5 пропонував самостійно прибути до слідчого у визначений час, але отримав відмову. Також, був затриманий як підозрюваний о 10 год. 40 хв., при цьому підозра ОСОБА_5 була вручена лише ввечері о 21 год. 40 хв.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію своїх захисників, просив визнати його затримання незаконним.

Детектив ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги та в обґрунтування своєї позиції пояснив, що у органу досудового розслідування були підстави вважати, що ОСОБА_5 може покинути межі України, таким чином ухилятися від кримінальної відповідальності, зважаючи на велику кількість відміток у закордонному паспорті щодо перетину державного кордону, наявності грошових коштів, які перебувають на рахунках за кордоном, що в свою чергу може свідчити про можливість втечі ОСОБА_5 . Крім того, посилається на неможливість розгляду вказаної скарги у порядку ст.303 КПК України.

Вислухавши доводи захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , затриманого ОСОБА_5 , слідчого детектива НАБУ, вивчивши матеріали скарги та долучені до неї документи, долучені в судовому засіданні документи детективом ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст.ст.3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з положеннями ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:

1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;

2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України .

Згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Частина 5 ст.208 КПК України передбачає, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Як вбачається з матеріалів, наявних у розпорядженні слідчого судді, повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 К України у кримінальному провадженні № 0004969 від 11.12.2017 року ОСОБА_5 вручено 14 травня 2019 року о 21 год. 46 хв.

При цьому, зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, вбачається, що ОСОБА_5 було затримано 14.05.2019 року о 10 год. 40 хв., тобто до моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке відбулося 14 травня 2019 року о 21 год. 46 хв.

Зазначене суперечить вимозі п.3 ч.1 ст.208 КПК України, відповідно до якої передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З аналізу статті 8 та частини 5 статті 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Доводи детектива ОСОБА_6 про неможливість розгляду скарги щодо незаконності затримання ОСОБА_5 не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та практики Європейського суду.

Статтею 12 КПК України визначено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.

Згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

Статтею 13 Конвенції передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Так, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, у справі «Кудла проти Польщі» (заява N 30210/96), Суд наголосив, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національній правовій системі засобів правового захисту, що забезпечують на національному рівні захист конвенційних прав і свобод в будь-якій формі. Таким чином стаття 13 Конвенції вимагає надання внутрішньодержавного засобу правового захисту, що дозволяє розглянути по суті "обґрунтовану скаргу" на порушення Конвенції та надати відповідну компенсацію (див., серед інших джерел, рішення у справі «Кайя проти Туреччини»). Засіб правового захисту, який вимагається за статтею 13 Конвенції, має бути "ефективним" як на практиці, так і на законодавчому рівні.

Суд заявив, що метою статті 13 «є забезпечення механізму, завдяки якому особи можуть скористатися засобами судового захисту на національному рівні від порушення конвенційних прав, перед тим як вдатися до міжнародного механізму оскарження в Суді».

Згідно з п.18 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На обґрунтування правомірності затримання ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0004969 від 11.12.2017 р. детектив ОСОБА_6 надав слідчому судді протокол огляду від 15.05.2019 року з додатками, з пункту 3 якого вбачається, що ОСОБА_5 за період 01.01.2016 по 03.05.2019 р. з використанням паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 перетинав державний кордон України за допомогою авіасполучення з пунктів перетину «Бориспіль D» та «Київ (Жуляни)» 92 рази за напрямками та в час, що зазначені у додатку до протоколу. Крім того, за усним повідомленням детектива, ОСОБА_5 має на рахунках у банках за кордоном грошові кошти. З урахуванням вказаних обставин виникли обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 . В той же час детектив повідомив, що останній перебував в статусі свідка у кримінальному провадженні до його затримання.

Разом з тим, вказані доводи детектива щодо великої кількості перельотів ОСОБА_5 з 2016 року по 2019 рік, як і повідомлення про наявність грошових коштів на рахунках у банках за кордоном, не можуть переконливо свідчити про можливу втечу з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Як встановлено в судовому засіданні, відомості про кримінальне провадження №0004969 внесені до ЄРДР 11.12.2017 року. ОСОБА_5 був допитаний у кримінальному провадженні як свідок. Детективом в судовому засіданні не надано жодних даних про встановлення будь-яких обмежень щодо пересування ОСОБА_5 за кордон у період з 2016 по 2019 роки.

Крім того, захисниками затриманого ОСОБА_5 також надано документи, з яких вбачається, що останній неодноразово здійснює перельоти у різні країни світу, що пов`язано як з роботою, так і особистим життям, також протягом здійснення досудового розслідування надавав інформацію на запити слідчих, тобто сприяв слідству.

Таким чином, в судовому засіданні детективом не доведено, що на момент затримання була встановлена реальна вірогідність можливої втечі ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Отже, оскільки детективом не було наведено переконливих та достатніх доказів на обґрунтування законності затримання підозрюваного ОСОБА_5 на підставі п.3 ч.1 ст.208 КПК України, за таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 щодо визнання затримання ОСОБА_5 незаконним є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.206 КПК України - якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Як встановлено в судовому засіданні, за повідомленням детектива ОСОБА_6 на час розгляду даної скарги відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, щодо правомірності утримання ОСОБА_5 під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З урахуванням встановлення в судовому засіданні відсутності правових підстав затримання ОСОБА_5 , враховуючи положення ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 з-під варти.

Керуючись статтями 3, 8, 29, 55 Конституції України, статтями 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 8, 9, 12, 42, 206, 208, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на незаконне затримання задовольнити.

Визнати незаконним затримання ОСОБА_5 , на підставі протоколу затримання підозрюваного від 14.05.2019 року, у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

ОСОБА_5 звільнити з-під варти з зали суду.

Роз`яснити ОСОБА_5 його обов`язки як підозрюваного, передбачені п.7 ст.42 КПК України: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя