Справа № 442/7425/19
Провадження № 1-кс/442/1816/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого 2-го відділення СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001509 від 25.04.2019, -
встановив:
24.10.2019 ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого 2-го відділення СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001509 від 25.04.2019.
В обґрунтування скарги покликається на те, що 25.04.2019 слідчим 2-го відділення СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001509 у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. З даною постановою не згідна, вважає таку передчасною. 16.06.2014 р. її було звільнено з посади головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич». 22 січня 2015р. Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області постановлено рішення по справі №442/4947/14-ц про поновлення її на посаді головного бухгалтера та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 р. рішення Дрогобицького суду від 22 січня 2015р. в частині поновлення залишено без змін. 21.012016р. державним виконавцем ДВС Дрогобицького МУЮ відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №442/4947/14-ц про поновлення її на посаді головного бухгалтера КП ТК «Дрогобич». У зв`язку із невиконанням ОСОБА_5 вищезазначеного рішення суду Дрогобицький МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області направив до Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області повідомлення про кримінальне правопорушення за ст 382 КК України, на підставі якого 10.07.2018 внесено відомості до ЄРДР під №0001509 та відкрито кримінальне провадження. Не зважаючи на те, що рішення суду досі не виконано, а її на роботі не поновлено, слідчий ОСОБА_4 виніс постанову про закриття кримінального провадження. При цьому слідчий посилається на те, що відповідно до наказу №18 від 23.03.2018 її поновлено на посаді, проте вона відмовилась підписуватись у даному наказі та надавати трудову книжку для внесення відповідних відомостей. Вказує, що таке не відповідає дійсності. Наказу КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» №18 від 23.03.2018 про поновлення її на роботі не існує. Наказ №18 подібного змісту видавався ще 23.03.2016, тобто до направлення виконавчою службою до Дрогобицького ВП повідомлення про вчинення злочину та відкриття відповідного кримінального провадження. Факт видання КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» наказу №18 від 23.03.2016 про поновлення її на роботі та його наслідки були предметом розгляду декількох судових проваджень. Зокрема, Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області своєю ухвалою від 22.06.2017 по справі №442/4947/14-ц, а також Апеляційний суд Львівської області своєю ухвалою від 02.10.2017 встановили, що сам факт видання КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» наказу №18 від 23.03.2016 про поновлення на роботі не можна вважати виконанням відповідного рішення суду про поновлення її на роботі, адже керівництвом КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» фактично не допущено до виконання роботи та не здійснено запису у трудовій книжці про поновлення на роботі. З тих самих підстав постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження було скасовано та поновлено примусове виконання рішення суду. Станом на 23.10.2019 її досі не поновлено на роботі, до виконання роботи не допущено та не здійснено запису у трудовій книжці. Таким чином, вищезазначені твердження слідчого не можуть свідчити про виконання боржником рішення суду.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримала, покликаючись на обставини, викладені у скарзі, просить таку задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду скарги, не повідомив суд причини неявки. Неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги. Також слідчим на вимогу слідчого судді не представлено матеріалів кримінального провадження.

Вивчивши матеріалми скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303, ч.1 ст.304 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим чи їх представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження .

Відповідно до ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що в провадженні Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001509 від 10.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382 КК України на підставі матеріалів Дрогобицького МРВ ДВС головного ТУЮ у Львівській області, щодо невиконання ОСОБА_5 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області щодо поновлення на посаді головного бухгалтера КП «Туристичний комплекс «Дрогобич» ОСОБА_3 .

25.04.2019 слідчим 3-го відділення СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження.

Постанову мотивовано тим, що відповідно до наказу №18 від 23.03.2018 ОСОБА_3 поновлено на посаді, проте остання відмовилась підписуватись у даному наказі та надавати трудову книжку для внесення відповідних відомостей про що складено акт №1 від 23.03.2018 на підставі чого 24.09.2018 було закінчено виконавче провадження.

Як стверджує потерпіла, з таким наказом її ознайомлено не було, до роботи не допущено, а тому рішення суду фактично не виконано.

Слідчим, на вимогу слідчого судді, не представлено матеріалів кримінального провадження, а тому, слідчий суддя позбавлений можливості надати належну оцінку достатності та необхідності проведених слідчих дій.

Позаяк, враховуючи те, що потерпілу на роботі не поновлено, до роботи не допущено, то рішення суду фактично не виконано, слідчий суддя вважає постанову слідчого про закриття кримінального провадження передчасною.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
Керуючись ст.ст.303, 307, 376 КПК України, суд
постановив:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого 2-го відділення СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001509 від 25.04.2019 задоволити.
Постанову слідчого 2-го відділення СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001509 від 25.04.2019 скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1