Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/591/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001053 від 19 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гельмязів, Золотоніського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, що не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Строк відбуття покарання вказано раховувати з 10.07.2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, а саме з 19.10.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення з один день позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів по справі на суму 2 145 грн.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, необ`єктивність та неповноту у дослідженні доказів та відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, які б з достовірністю свідчили про винуватість ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає про те, що судом не розмежовано, які тілесні ушкодження були заподіянні потерпілому ОСОБА_11 до конфлікту з ОСОБА_8 , а також їх тяжкість, кількість та локалізація та ОСОБА_8 , оскільки на думку захисника висновки експертиз не підтверджують факту нанесення тієї кількості тілесних ушкоджень ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_8 .

У апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_10 , не оспорюючи юридичну кваліфікацію та правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також його особі, ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини, свою вину не визнав, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, під час досудового розслідування постійно змінював покази, зловживав процесуальними правами.

При таких обставинах, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі є надто м`яким, несправедливим і таким, що не відповідає принципам законності та індивідуалізації покарання.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 при слідуючих обставинах.

Так, 14 жовтня 2018 року близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_8 перебуваючи у будинку по АДРЕСА_2 , умисно, з неприязні наніс ОСОБА_11 один удар рукою в область голови.
Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_8 вийшов на територію подвір`я вказаного домоволодіння, і перебуваючи поблизу вхідних дверей будинку, дерев`яною палкою наніс ОСОБА_11 декілька ударів в область голови, ребер та ніг, від яких останній впав на землю. Далі ОСОБА_8 продовжував нанесення ударів даною палкою по різним частинам тіла ОСОБА_11 , і ще наніс близько 10 ударів ногами в ділянку грудної клітки потерпілого, в результаті чого спричинив ОСОБА_11 умисні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких останній помер, знаходячись в своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 .
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №05-8-02/268 від 20.10.2018 року при судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_11 ,, виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми голови та грудної клітки з крововиливами під м`які мозкові оболонки, мозочкові оболонки, забій головного мозку, крововиливи на м`яких покривах черепа, забійні рани, садна та синці голови, множинні двобічні переломи ребер (5-го, 6-го, 7-го, 8-го, ребер зліва; 6-го, 8-го, 9-го, 10-го ребер справа), з ушкодженням легень, крововиливами в міжреберні м`язи, синцями грудної клітки, які виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з небезпекою для життя, від чого настала смерть потерпілого; саден, синців правого передпліччя, лівого коліна, синців правого плеча, правого стегна, забійна рана правої гомілки, садна лівої гомілки, лівого ліктя, які носять ознаки легких тілесних ушкоджень.
Причиною смерті ОСОБА_11 є тупа поєднана травма голови та грудної клітки, що ускладнилась недокрів`ям внутрішніх органів та шок, про що свідчать дані судово-медичного дослідження трупа.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 та прокурора задоволенню не підлягають за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 121 КК України.

Висновки суду ґрунтуються на достатніх і допустимих доказах, в тому числі даних:

- рапорту помічника чергового Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 19.10.2018 року, згідно якого 19.10.2018 року помічником чергового отримано заяву від ОСОБА_12 що в будинку по АДРЕСА_4 виявлено труп ОСОБА_11 (т.1 а.п. 54)

- протоколу огляду місця події від 19.10.2018 року, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_4 було знайдено труп ОСОБА_11 з чисельними тілесними ушкодженнями. (т.1 а.п.56-79);

- висновку судово-медичної експертизи від 20.10.2018 № 05-8-02/268, згідно якого на тілі ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми голови та грудної клітки з крововиливами під м`які мозкові оболонки, мозочкові оболонки, забій головного мозку, крововиливи на м`яких покривах черепа, забійні рани, садна та синці голови, множинні двобічні переломи ребер (5-го, 6-го, 7-го, 8-го, ребер зліва; 6-го, 8-го, 9-го, 10-го ребер справа), з ушкодженням легень, крововиливами в міжреберні м`язи, синцями грудної клітки, які виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з небезпекою для життя, від чого настала смерть потерпілого, а також саден, синців правого передпліччя, лівого коліна, синців правого плеча, правого стегна, забійної рани правої гомілки, садна лівої гомілки, лівого ліктя, які носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів. Смерть ОСОБА_11 настала від тупої поєднаної травми голови та грудної клітки, що ускладнилась недокрів`ям внутрішніх органів та шоком. Враховуючи вираженість трупних змін смерть ОСОБА_11 настала більше ніж за 48 годин до проведення експертизи трупа. ( т.1 а.п.101-103);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 20.10.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , під час проведення якого ОСОБА_8 показав та розказав, як і при яких обставинах він наносив удари дерев`яною палицею потерпілому ОСОБА_11 в область голови та тулуба. (т.1 а.п.119-125);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 20.10.2018 року з участю свідка ОСОБА_13 , під час проведення якого, він розповів обставини при яких ОСОБА_8 наносив удари дерев`яною палицею потерпілому ОСОБА_11 в область голови та тулуба. (т.1 а.п.129-131);
Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, правдивість показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_16 під час досудового розслідування перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , про те, що ОСОБА_8 не мав умислу наносити потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами свідчення потерпілого ОСОБА_16 , показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , протоколи огляду місця події, слідчих експериментів, висновки судово-медичних експертиз, а їх сукупність такою, що доводить причетність ОСОБА_8 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та настання смерті останнього внаслідок отримання таких ушкоджень.

На спростування доводів захисника про відсутність у ОСОБА_8 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суб`єктивне ставлення винного до наслідків його дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині від убивства з необережності, необхідно оцінювати не лише виходячи з показань винного, а з урахуванням сукупності всіх доказів: показань свідків, потерпілих про характер дій винного, знарядь вчинення злочину, причини припинення злочинних дій, поведінка винного після цього, а також ставлення до наслідків, висновків судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень.

Факт нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 чисельних ударів дерев`яною палицею та ногами в область голови та тулуба під час розгляду справи не оспорював, що підтверджується очевидцем ОСОБА_13 , який в деталях розповів, як і при яких обставинах ОСОБА_8 наносив удари дерев`яною палицею потерпілому ОСОБА_11 , а також висновками судово-медичних експертиз, даними слідчих експериментів та показами інших свідків, які вказують на особу обвинуваченого як на таку, що може розпочати бійку.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення по даній категорії справ, якщо особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті, хоча мала б її передбачити, такі дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин даної справи, дії ОСОБА_8 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому ОСОБА_11 в результаті умисних ударів в область голови та тулуба, що призвело до його смерті.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про те, що він не мав умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень і що смерть потерпілого ОСОБА_11 настала в результаті спричинення потерпілому тілесних ушкоджень іншою особою, колегія судів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, та показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_16 , які показали як саме ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 .
Крім того, колегія суддів, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_8 відмічає, що конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , виник з неприязні під впливом алкоголю, місце події, спосіб нанесення, кількість, характер і локалізація чисельних тілесних ушкоджень (синці, гематоми, крововтрата, тупа поєднана травма голови та грудної клітки з крововиливом під м`які мозкові оболонки, забій головного мозку, крововиливи на м`яких покривах черепа, забійні рани, садна та синці голови, множинні переломи ребер з ушкодженням легень, крововилив міжреберних м`язів) а також причина смерті потерпілого ОСОБА_11 , у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_8 умисно, наносячи удари дерев`яною палицею та ногами в область голови та тулуба потерпілого, усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення ударів ногами та дерев`яною палицею в голову у виді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, та підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на спричинення ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження.

Надмірна сила акцентованих ударів ногами та дерев`яною палицею в область голови та тулубу, їх раптовість та цілеспрямованість свідчать про те, що ОСОБА_8 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто, ОСОБА_8 діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких він помер.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції наявних у матеріалах справи письмових доказів, констатуються а захисником формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Більш того, в останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював кваліфікацію його дій за ч.2 ст.121 КК України і просив пом`якшити йому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, без місця реєстрації, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, осудний.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлені.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його особи, який будучи неодноразово судимий, знов вчинив, умисне, тяжке, кваліфіковане, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту.

В даному випадку, колегія суддів відмічає, що фактично ОСОБА_8 затриманий 19 жовтня 2018 року о 14.10 год., що встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами провадження. (а.п.106-109)

Проте, в резолютивній частині оскаржуваного вироку неправильно визначено строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а саме з 10.07.2019 року, що вплинуло на законність та обґрунтованість рішення, а тому вирок в цій частині підлягає зміні.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року в кримінальному провадженні № 0001053 від 19 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України змінити в частині початку строку відбування покарання.

Строк відбування ОСОБА_8 покарання рахувати з 19 жовтня 2018 року.

В решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4