печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.11.2018 в рамках кримінального провадження № 000223,

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2018 у справі № 757/53994/18-к на грошові кошти в сумі 150000 доларів США, тобто 1500 купюр номіналом 100 доларів США.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 не є підозрюваною чи іншою особою, відносно якої здійснюється кримінальне провадження, а вилучені із банківської скриньки грошові кошти не є предметом кримінального правопорушення та здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому й не відповідають критеріям ст. 98 КПК України. Грошові кошти в розмірі 150000 доларів США на праві приватної власності належать ОСОБА_3 , яка мала намір придбати на ці кошти житло.

Власник майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, розгляд справи просила провести без її участі, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.

Прокурор до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин. Тому слідчий суддя розглянув вказане клопотання за його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування, а управлінням з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва - процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000223 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 368-2 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження 31.10.2018 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук банківської скриньки №30 у приміщенні відділення АТ КБ «Приватбанк», розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 50/2, в ході якого вилучено грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США, що мають значення для кримінального провадження.

Постановою прокурора від 01.11.2018 вказані грошові кошти визнано речовими доказами.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.11.2018 у справі № 757/53944/18-к накладено арешт на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження № 0000223.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що грошові кошти відповідають критеріям речових доказів.

Разом з цим, 11.03.209 прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 винесено постанову про зміну попередньої кваліфікації кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000223 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 368-2 КК України, змінено на ст. 366-1 КК України.

23.07.2019 року постановою прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 кримінальне провадження № 0000223 в частині неправомірних дій службових осіб УПН ГУНП в місті Києві та інших осіб закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

Крім того, відносно ОСОБА_3 відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування відносно неї не здійснюється.

Отже, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначним ст. 98 КПК України, оскільки не є майном набутим кримінально протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Отже, арешт ухвалою слідчого судді на грошові кошти ОСОБА_3 накладено необґрунтовано, оскільки арешт накладено на майно особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за дії таких осіб.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на майно ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування арешту з майна ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду клопотання встановлено, що арешт на його майно ухвалою слідчого судді накладено необґрунтовано, а кримінальне провадження закрито.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.11.2018 в рамках кримінального провадження № 000223 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2018 у справі № 757/53944/18-к на грошові кошти в сумі 150 000, 00 доларів США.

Зобов`язати слідчих у кримінальному провадженні № 0000223 повернути грошові кошти в розмірі 150 000, 00 доларів США ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1