Справа № 452/1704/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/29/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 452/1704/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 146 КК України,

з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та йому призначено покарання два роки позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнено від покарання та його відбування в зв`язку із закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України. Провадження у кримінальній справі закрито. Вирішено питання щодо речових доказів та витрат по справі за залучення експерта.
ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 10 червня 2009 року о 08 год. у м. Самборі на вул. Корольовій, 81 Львівської області, з метою вирішення своїх та своєї родини соціально-побутових проблем, підійшов до службового автомобіля Самбірської міської ради марки «VOLVO 850», р.н. « НОМЕР_1 », на якому приїхав водій міського голови ОСОБА_14 , який не виходячи з нього зупинив на дорозі біля житлового будинку Самбірського міського голови ОСОБА_12 , де очікував останнього. Побачивши зазначений автомобіль ОСОБА_5 відчинив двері та присів на заднє сидіння з правої сторони позаду переднього сидіння пасажира, де застосовуючи психічне насильство до водія ОСОБА_14 , почав погрожувати йому застосуванням зброї, стартовим пістолетом «ZORAKI» - MOD. 914-S Cal. 9мм P.A.K. 073275 Made by ATAK arms Ltd та наказав ОСОБА_14 сидіти тихо та чекати ОСОБА_12 , позбавивши його при цьому можливості вільно рухатися та обмеживши свободу пересування останнього.
Через декілька хвилин до автомобіля на заднє сидіння пасажира з лівої сторони присіли ОСОБА_13 , а на переднє ОСОБА_15 . У цей момент ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, шляхом демонстрування та подальшим приставляння зброї почергово до кожного з них, як засобу до позбавлення волі та можливості вільного пересування, з метою наступного утримання вищевказаних осіб у салоні даного автомобіля, затримав та позбавив можливості вільно пересуватися потерпілих, примусив перебувати в тому місці, де вони знаходяться і, в подальшому наказав водію рухатись автомобілем по вул. Корольовій м. Самбора у заданому ним напрямку, чим незаконно позбавив волі потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Однак, через короткий час ОСОБА_15 та ОСОБА_13 використавши неуважність ОСОБА_5 , вчинили активний опір останньому, обеззброїли та затримали обвинуваченого, а про вказані обставини повідомили працівників міліції.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений покликається на те, що суд тричі повертав справу на додаткове розслідування для усунення недоліків, однак справа без усунення таких поверталася до суду. Після його затримання (15 червня 2009 року) правоохоронними органами на нього чинився фізичний та психологічний тиск, внаслідок чого при проведенні стаціонарної психолого-психіатричної експертизи в нього були виявлені ознаки шизотипового розладу. Зазначає, що він нікому пістолетом не погрожував, а в машину сів з дозволу водія, щоб зустрітися з мером, оскільки він не міг декілька днів попасти до нього на прийом для вирішення соціально-побутових питань. Пояснення потерпілих різняться між собою та є неправдивими. В Самбірській міжрайонній прокуратурі на нього також чинився психологічний тиск. Своєї вини він не визнає та вважає, що він був незаконно позбавлений волі і півтора року перебував у слідчому ізоляторі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка не погодилася з доводами апеляційної скарги та вважає вирок суду законним та обґрунтованим, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.
У судовому засіданні як першої, так і апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 10 червня 2009 року о 04 год. 15 хв. вирушив до м. Самбора для того, щоб зустрітись із мером міста. Хотів попросити його посприяти у вирішенні соціально-побутових питань. Із собою мав пістолет, мобільний телефон марки Д500 і чотириста гривень. Цього ж дня, біля 08 год. 00 хв. за адресою у м. Самборі на вул. Корольова, 81 Львівської області, з метою отримання допомоги, підійшов до службового автомобіля Самбірської міської ради марки «VOLVO 850», відчинив двері автомобіля, сів на заднє сидіння з правої сторони позаду пасажира, де і чекав на Самбірського міського голову, спитавши перед тим дозволу у водія. Надалі ніяких погроз із застосуванням зброї ОСОБА_14 , ОСОБА_12 чи ОСОБА_13 не чинив, а лише кинув пістолет на підлогу автомобіля, коли ОСОБА_13 зчинила галас у машині. Щодо вищевказаного пістолета, то ОСОБА_5 пояснив, що день чи два напередодні події придбав його у м. Дрогобичі Львівської області за 1600 грн, при цьому жодного дозволу на придбання зброї у нього не вимагали; даний пістолет придбав для самозахисту у зв`язку з сімейними обставинами і погрозами стосовно спору про користування землею.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , даними ним у суді першої інстанції, який пояснив, що 10.06.2009 перед 08 год. 00 хв. ранку на службовому автомобілі Самбірської міської ради марки «VOLVO 850» із державним номерним знаком НОМЕР_1 приїхав до будинку Самбірського міського голови в м. Самборі на вул. Корольова, 81 Львівської області, де і чекав ОСОБА_12 . У цей час ОСОБА_5 відчинив двері автомобіля і спитав чи очікується міський голова, а тоді сів на заднє сидіння з правої сторони позаду пасажира; у руці обвинувачений тримав пістолет, який приставив йому ззаду до шиї. Через декілька хвилин у салон автомобіля на заднє пасажирське з лівої сторони присіла ОСОБА_13 , а на переднє пасажирське сидіння присів Самбірський міський голова ОСОБА_15 . Проїхали у такій обстановці 150-200 метрів від будинку, а тоді ОСОБА_16 наказав зупинитись, витягнув ключі із замка запалювання, переліз на заднє сидіння і виштовхав обвинуваченого із пістолетом на вулицю. Після чого відразу приїхали працівники міліції;
- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , даними ним у суді першої інстанції та які він підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду, згідно з якими 10.06.2009 о 08 год.00 хв. в м. Самборі на вул. Корольова, 81 Львівської області разом із своєю дружиною ОСОБА_13 сіли у службовий автомобіль Самбірської міської ради марки «VOLVO 850», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому приїхав водій ОСОБА_14 . На заднє пасажирське сидіння з лівої сторони присіла ОСОБА_13 , а він на переднє пасажирське сидіння. У цей момент ОСОБА_5 , який вже перебував у даному автомобілі на задньому сидінні, шляхом демонстрації спірного стартового пістолета, який на переконання потерпілого ОСОБА_12 міг стріляти бойовими патронами, чи картеччю та подальшим приставлянням зброї почергово до кожного з них, усупереч Конституції та законів України позбавив можливості вільно пересуватися потерпілих та примусив перебувати в автомобілі. Використавши миттєву неуважність обвинуваченого коли проїхали більше ста метрів від будинку потерпілий ОСОБА_15 вимкнув запалювання автомашини, протиснувся між передніми сидіннями та схопив нападника за шию і викинув на вулицю. Працівники міліції приїхали до чотирьох хвилин; обвинувачений ОСОБА_5 постійно повторював, що не винний і його зрадили;
- аналогічними показаннями суду потерпілої ОСОБА_13 , даними нею у суді першої інстанції та які вона підтвердила у судовому засіданні апеляційного суду.
Крім того вина ОСОБА_5 підтверджується висновком експерта №5/469 від 24.07.2009, згідно з яким пістолет кал. 9мм Р.А. моделі «ZORAKI mod.914» № НОМЕР_2 є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, придатний до стрільби як газовими чи шумовими патронами кал. 9мм Р.А., так і патронами роздільного зарядження, які складаються з шумових патронів кал. 9мм Р.А. та заводської картечі, діаметром 6,4мм. Даний пістолет, виготовлений заводським способом. На момент дослідження патронник ствола пістолета пустий, в рукоятці є магазин без патронів.
На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що пояснення потерпілих про те, що він ніби то погрожував їм пістолетом, приставляючи його до голови та тіла є неправдивими, оскільки пістолет у нього був за поясом штанів, а після того, як потерпіла ОСОБА_13 зчинила галас він кину його на землю, повністю спростовуються показаннями потерпілих, які є логічними і послідовними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, узгоджуються між собою та іншими доказами.
При цьому встановлено, що причини оговорювати обвинуваченого чи нашкодити йому у них не було.
ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному позбавленні волі, вчиненому щодо двох чи більше осіб, із застосуванням зброї.
У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_15 повідомив, що того дня зранку він їхав з дружиною на роботу. Дружина сіла першою у службовий автомобіль. Він сів на переднє пасажирське сидіння та автомобіль рушив. Побачив незнайомого молодого чоловіка, який щось говорив по мобільному телефону. Коли обернувся, то побачив в рухах цього чоловіка пістолет, що сприйняв як реальну загрозу життю. Після цього чоловік направив пістолет в сторону його дружини та ще раз наголосив: «їхати». ОСОБА_15 звернувся до водія, щоб той зупинив автомобіль, однак той не зупинив та автомобіль продовжував їхати далі. Тоді, ОСОБА_15 сам виключив замок запалювання і викинув ключ. Дружина відчинила двері та почала кликати на допомогу. У цей момент він, ОСОБА_15 , протиснувся між кріслами та вхопив ОСОБА_5 за руку, а дружина забрала пістолет. Далі він виштовхав обвинуваченого ОСОБА_5 з автомобіля.
Показання потерпілого ОСОБА_12 узгоджуються з показанням потерпілої ОСОБА_13 , яка у суді апеляційної інстанції повідомила, що того дня, коли відбулася подія, вона відчинила задні ліві двері автомобіля та побачила невідомого чоловіка. Пістолет у руках обвинуваченого вона побачила, коли вже сіла в автомобіль і обвинувачений направив його на чоловіка, який присів на переднє пасажирське крісло. Зазначає, що зрозуміла, що пістолет не іграшковий та відчула реальну загрозу їх життю. Щоб привернути увагу сусідів, відкрила двері автомобіля та почала голосно кричати. Її чоловік у цей момент протиснувся між кріслами та вхопив обвинуваченого ОСОБА_5 за руку, у якій був пістолет, а вона забрала з рук обвинуваченого пістолет та мобільний телефон, які пізніше передала працівникам міліції.
При цьому, сам обвинувачений не заперечував, що мав при собі пістолет.
Тобто показання потерпілих, є однаковими, послідовними та без розбіжностей в частині об`єктивної сторони злочину, а саме незаконного позбавлення їх волі, яке полягало в утриманні їх у транспортному засобі, який вони не мали змоги добровільно залишити, хоч і бажали цього, із застосуванням зброї для впливу на потерпілих шляхом демонстрації та прицілювання.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 , що він не бажав незаконно позбавляти волі потерпілих, а лише хотів поговорити з мером про вирішення своїх соціально-побутових проблем, є надуманими й апеляційний суд їх до уваги не бере.
Щодо розбіжностей у показаннях потерпілих стосовно деталей, про які зазначає обвинувачений в апеляційній скарзі, то судом першої інстанції надано таким оцінку, та вірно зазначено, що оскільки подія мала місце у 2009 року, то беззаперечним залишається людський фактор не пам`ятати дрібні моменти певних подій.
Також, у ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження твердження обвинуваченого про те, що з боку правоохоронних органів на нього чинився як фізичний, так і психологічний тиск.
Будь-яких даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів досудового розслідування та суду колегією суддів не встановлено.
Разом з тим колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За приписами п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Вчинений обвинуваченим ОСОБА_5 10 червня 2009 року злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Тобто, на момент ухвалення вироку щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 146 КК України закінчилися строки давності, передбачені п.3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Разом з тим, оскільки зазначені підстави є нереабілітуючими, а тому, на підставі ч.5 ст. 74 КК України, з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника щодо невизнання вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та зважаючи на його незгоду на закриття кримінального провадження, такий підлягав звільненню від призначеного за ч. 2 ст. 146 КК України покарання.
Враховуючи наведене, у випадку звільнення особи від призначеного покарання та його відбування, кримінальне провадження щодо цієї особи закриттю не підлягає.
А тому вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 слід змінити та виключити з резолютивної частини вироку вказівку про закриття провадження у кримінальній справі.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про закриття провадження у кримінальній справі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4