Дата документу 16.10.2019 Справа № 320/4913/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/4913/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/881/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_12

розглянула 16 жовтня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 8 січня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чкалово Новотроїцького району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

9 березня 2016 року приблизно в 00 годин 20 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись перед баром, розташованим в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, групою осіб, без попередньої змови, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_11 , маючи умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, удвох по черзі, діючи кожен самостійно, завдали велику кількість ударів руками та ногами по голові, тулубу і кінцівках потерпілого, частина з яких, не менше трьох, прийшлася в голову ОСОБА_11 , заподіявши йому тим самим наступні тілесні ушкодження:
садна спини, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження;
закриту черепно-мозкову травму (забиття головного мозку 1-го ступеня, дифузне ураження; синці і травматичний набряк м`яких тканин голови), що супроводжувалася лікворно-гіпертензійним синдромом і вестибулопатією, без загрозливих для життя клінічних явищ, яке кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, понад 21 день. Тим самим, внаслідок вищевказаних самостійних злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 було умисно спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 8 січня 2019 року:
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та їм призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі кожному.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту виконання вироку.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 13 668 грн. 68 коп. та моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. 00 коп., а всього 163 668 грн 68 коп.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про часткове визнання ним вини, оскільки не погоджується з кваліфікацією злочину, так як вважає, що в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Вказує, що судом безпідставно не прийнято до уваги його показання стосовно подій 9 березня 2016 року та показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які фактично підтвердили його показання, а також не надано належної оцінки тому, що потерпілий ОСОБА_11 постійно плутався в показаннях, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 перебували в дружніх відносинах з потерпілим та засвідчили, що в них погіршилися відносини з ним та ОСОБА_8 після конфлікту, що вказує на наявність у зазначених свідків підстав оговорювати їх.

Крім того, посилаючись на висновки судово-медичних експертиз № 479 та № 70, вказує, що могли мати місце обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_7 такі, які вказав саме він.

Також не погоджується з стягнутою моральною шкодою, вважає її занадто великою, і, посилаючись на наявність тих обставин, що він щиро розкаявся у вчинених діях, попросив пробачення у потерпілого, часткова відшкодував шкоду потерпілому, має допомагати пристарілій хворій бабусі та хворій матері, та наявність позитивного висновку органу пробації, вказує на суворість призначеного покарання.

Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії на ст.. 128 КК України, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, та зменшити суму моральної шкоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, бо первинно органом досудового розслідування взагалі йому не інкримінувалось ніякого злочину та не вручалась підозра.

Вказує, що судом необґрунтовано не прийнято до уваги показання свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_14 , та безпідставно покладено в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які під час конфлікту були в стані алкогольного сп`яніння, при судовому розгляді плуталися в своїх показаннях та мали підстави оговорювати його та ОСОБА_7 .

Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених потерпілий ОСОБА_11 , посилаючись на необґрунтованість доводів апелянтів, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про долучення до матеріалів кримінального провадження фіскального чеку про сплату 2000 грн. потерпілому ОСОБА_11 , проти чого не заперечували учасники процесу, судовою колегією задоволено.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, сам факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не оспорює, однак зазначає, що діяв ненавмисно та один, просив перекваліфікувати його дії на ст. 128 КК України і зменшити призначене покарання. Висловився на підтримку доводів апеляції ОСОБА_8 .
Захисник адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, просив її задовольнити, одночасно вказав про те, що дії його підзахисного необхідно перекваліфікувати на ст. 128 КК України, оскільки ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження потерпілому один, без ОСОБА_20 , так як останній перебував у кафе, намагаючись залагодити конфлікт між дівчатами, крім того, вважає, що потерпілий отримав тілесні ушкодження від падіння. Висловився на підтримку доводів апеляції ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги, просив їх задовольнити.
Захисник адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу свого підзахисного, одночасно вказав про те, що судом не надано належної оцінки певним доказам, та ОСОБА_8 не мав мотиву на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Висловилася на підтримку доводів апеляції ОСОБА_7 .
Потерпілий ОСОБА_11 висловив заперечення поданим апеляційним скаргам, зазначивши про те, що обвинувачені говорять неправду щодо обставин злочину, він через ці події став інвалідом.
Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг через їх необґрунтованість та вказав, що вирок суду ґрунтується на достатніх доказах, зокрема на показаннях свідка ОСОБА_21 , яка бачила, що двоє обвинувачених били ногами непритомного потерпілого. Просив вирок суду залишити без змін.
Прокурор у судовому засіданні, навівши докази, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вказавши про законність та обґрунтованість вироку суду, оскільки усі докази суд сприймав у їх сукупності.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинувачених, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, вказав про те, що відштовхнув потерпілого від себе, наніс йому удар у шию, ОСОБА_11 впав зі сходів і покотився вниз, надалі піднявся і він (обвинувачений) знову відштовхнув його обома руками, внаслідок чого потерпілий упав на спину. Надалі, за поясненнями ОСОБА_7 , він відтягнув потерпілого ялинки, посадив його, обперши до дерева.

Як у районному суді, так і при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_11 пов`язує із падінням. Версія ОСОБА_7 полягає у тому, що потерпілому ОСОБА_11 спричиненні тілесні ушкодження з необережності.
Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав. Пояснення ОСОБА_8 зводяться до власної непричетності до спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень через те, що на вулиці із потерпілим він взагалі не виходив, перебував у барі, а коли він вийшов на вулицю, то побачив лежачого на землі ОСОБА_11 . При цьому за поясненнями ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень на ОСОБА_11 він не бачив. Зазначав, що декілька разів вдарив долонями потерпілого по щоках з метою привести того до тями.
Натомість, наведені позиції обвинувачених та доводи, викладені в апеляційних скаргах спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

Зокрема, за показаннями потерпілого ОСОБА_11 він і ОСОБА_8 вийшли з бару на вулицю саме за пропозицією останнього, де після спуску по сходах обвинувачений ОСОБА_8 , нічого не говорячи одразу ж вдарив його кулаком в обличчя, від чого він впав та втратив свідомість, прийшов до тями лише у реанімаційному відділенні лікарні 21.03.2016 року. Потерпілий заперечує падіння з ганку.
Суд першої інстанції приймав до уваги дані покази потерпілого, як логічні, чіткі та послідовні і такі, що узгоджуються з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Суд вважав покази потерпілого достовірними і підстави ставити під сумнів їх об`єктивність відсутні, з чим погоджується і апеляційна інстанція і не встановлює невідповідності показів потерпілого, даних при судовому розгляді і у ході слідчого експерименту щодо пропозиції з боку обвинуваченого ОСОБА_8 війти на вулицю і нанесення останнім йому удару, від якого він упав і втратив свідомість (т.1 а.с.160-165).
При цьому судова колегія зауважує, що до вказаних подій потерпілий не був знайомий з обвинуваченим ОСОБА_8 , неприязних стосунків між ними не існувало, тобто жодних підстав оговорювати ОСОБА_8 у ОСОБА_11 не має, що усуває наявність підстав сумніватися у показаннях потерпілого та спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо сумнівності даних показань.
Пояснення потерпілого узгоджуються із протоколом проведення слідчого експерименту та стенограмою і відеозаписом цього слідчого експерименту (том 1 а.с.160-165).
Також місцевий суд ретельно проаналізував доводи обвинувачених, пославшись на інші докази.
Так, ОСОБА_17 , допитана в якості свідка, пояснювала, що чула як ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_11 вийти з бару поговорити і бачила як вони вдвох виходили. Хвилин десять ОСОБА_8 в приміщенні не було і вона захвилювалась та вийшла на ганок. При цьому вона побачила, що ОСОБА_11 лежить на землі, а над ним стоїть ОСОБА_8 . В приміщенні бару ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно не знаходились, виходили на вулицю. В подальшому бачила, як ОСОБА_11 вже лежав між ялинками та туалетом без куртки та з піднятою сорочкою. Вона і ОСОБА_21 вдвох намагались його трохи підняти і посадити, він був без свідомості. ОСОБА_7 , проходячи мимо, пхнув потерпілого вбік ногою і сказав, що нічого страшного, виживе.
Суд першої інстанції в основу вироку обґрунтовано поклав і відомості слідчого експерименту за участю ОСОБА_17 , яка, посилаючись на тривалість часу, підтвердила покази, надані нею при проведені слідчого експерименту (т.1 а.с. 166-171). Аналіз цих показів засвідчує їх узгодженість.
Свідок ОСОБА_16 зазначала, що вона була очевидцем того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 били ОСОБА_11 . Була очевидцем того, як ОСОБА_8 бив ногами ОСОБА_11 , який лежав на землі і вже не чинив опір. Через деякий час, коли вона знову вийшла на вулицю, бачила як ОСОБА_11 вже били ногами двоє - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наносячи удари по голові та тулубу. Коли втретє вона вибігла на вулицю, то побачила, що ОСОБА_8 сидить зверху на ОСОБА_11 , який був без свідомості, тільки хрипів. Свідок зазначала, що ОСОБА_7 , проходячи мимо пхнув його ногою в бік і сказав, що немає нічого страшного, виживе. На її зауваження ОСОБА_8 відповів, що якщо не має тіла, не буде і справи.
Місцевий суд цілком слушно взяв до уваги відомості протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , стенограму і відеозапис проведеної слідчої дії, які були переглянуті в судовому засіданні суду першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 359 КПК України, згідно яких свідок повідомила про обставини нанесення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 (том 1 а.п. 173-180).
Покази свідка ОСОБА_16 , надані при судовому розгляді щодо обставин, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні узгоджуються із відомостями слідчого експерименту за участю вказаного свідка.
Сукупність досліджених доказів у вигляді показів потерпілого, свідків та письмових доказів, які місцевий суд докладно відобразив у вироку поряд із їх співставленням спростовує доводи сторони захисту про неправдивість показів свідка ОСОБА_16 .
Допитана у районному суді свідок ОСОБА_15 вказувала, що бачила лежачого на землі без свідомості ОСОБА_11 , біля якого сидів ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 стояв на порозі бару і, за давністю подій підтвердила відомості слідчого експерименту за її участю щодо волочіння потерпілого ОСОБА_8 і перебування даного обвинуваченого зверху лежачого без тями потерпілого (а.п.181-186).
Висновок експерта № 402 підтверджує виявлені у потерпілого ОСОБА_11 тілесні ушкодження і кваліфікацію тілесного ушкодження в області голови потерпілого як середньої тяжкості, що спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я том 1 а.с.144-147). (
Стосовно доводів обвинувачених, які є подібними, щодо обмовлянь обвинувачених з боку потерпілого та свідків, судова колегія зауважує, що наданні у судовому засіданні показання вказаних осіб повністю узгоджуються як із протоколами слідчих експериментів за їх участю, так і з відеозаписами зазначених слідчих дії, вони є послідовними, логічно поєднуються один з одним, у своїй сукупності відтворюють подію злочину, що вказує на відсутність підстав піддавати сумніву їхню достовірність та переконують суд в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за фактом умисного нанесення обвинуваченими потерпілому ОСОБА_11 тілесного ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Наведені вище покази потерпілого та свідків не протирічать дослідженим місцевим судом письмовим доказам і не спотворюють дійсності подій 09.03.2016 року. При цьому порушень положення ч.5 ст. 95 КПК України не вбачається, оскільки свідки давали пояснення щодо тих обставин, які вони особисто сприймали.
Суд першої інстанції, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність, законність зібрання та достатність і обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
З приводу доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність до нанесення тілесного ушкодження потерпілому, з посиланням на покази свідка ОСОБА_13 судова колегія зауважує наступне.
Будучи допитаною у якості свідка, ОСОБА_13 надала свідчення, аналогічні показам обвинувачених, зокрема зазначала, що ОСОБА_8 з бару не виходив.
Проаналізувавши досліджені докази у сукупності із родинними відносинами свідка із обвинуваченими, суд цілком обґрунтовано піддав критиці дані свідчення, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Отже, місцевий суд прослідкував невідповідність фактичним обставинам справи показань свідка ОСОБА_13 та її заінтересованість в результатах розгляду справи, що спростовує доводи апелянтів стосовно безпідставного невзяття до уваги судом показань даного свідка.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень з необережності судова колегія вважає непідтвердженими.
За наведеною вище судово-медичною експертизою № 402 - тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_11 утворились від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі предмети, можливо руками, ногами і т.д.
За висновком експерта № 70 - тілесні ушкодження в області голови потерпілого ОСОБА_11 могли утворитись не менш, ніж від трьох травматичних впливів тупих предметів. Кількість травматичних впливів в області інших ділянок тіла вказати немає можливості, оскільки в історії хвороби потерпілого мається описання: «садна по всьому тілу». Черепно-мозкова травма могла утворитись при нанесенні ударів ОСОБА_8 при обставинах, вказаних в ході слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_16 (том 1 а.с.194-196).
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_22 повністю підтвердив висновок експертизи № 70 та пояснив, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 могли утворитись як від нанесення ударів, так і від падіння. Але, враховуючи проведені слідчі експерименти, скоріше всього він отримав тілесні ушкодження при нанесенні йому ударів.
Колегія суддів, сприймає висновки експертів у сукупності із показами потерпілого, свідків на користь висновку районного суду, що потерпілим ОСОБА_11 тілесні ушкодження отримані внаслідок умисних протиправних дій обвинувачених.
Таким чином, інші висновки експертів про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень і при падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню - не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Отже, доводи ОСОБА_7 з приводу механізму отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та, як наслідок вимоги щодо перекваліфікації дій останнього на ст. 128 КК України суд вважає неспроможними.
Наведені версії обвинувачених, з огляду на досліджені докази, місцевий суд аргументовано розцінив як намагання останніми уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Аргументи обвинувачених щодо не взяття судом до уваги показань свідка ОСОБА_23 , враховуючи зміст оскаржуваного вироку, не знайшли свого підтвердження. Покази даного свідка щодо обставин спричинення потерпілому тілесних ушкоджень носять нейтральний характер (не бачив, не відомо), отже є неінформативними щодо зазначеної події.
Посилання обвинувачених в апеляційних скаргах щодо перебування потерпілого та свідків в стані алкогольного сп`яніння не спроможні поставити під сумнім показання даних осіб, які у своїй сукупності з іншими доказами викривають обвинувачених у вчиненні даного злочину.
Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу нанесення йому потерпілим ОСОБА_11 удару пляшкою по голові з посиланням на висновок експертизи № 479, які також були предметом розгляду в суді першої інстанції, то вони, на переконання колегії суддів, не здатні спростувати факт спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при встановлених обставинах.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо інкримінування йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за ст. 128 КК України та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невручення йому підозри та не інкримінування ніякого злочину спростовуються матеріалами даного кримінального провадження.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суди при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченим покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України призначив необхідне і достатнє для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових правопорушень покарання.

Відповідаючи на доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо призначення покарання, непов`язаного з позбавленням волі, то районний суд, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 за місцем мешкання характеризується задовільно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на спецобліках не перебуває, частково відшкодував шкоду потерпілому, проживає з хворою, похилого віку бабусею, врахувавши також наявність обставини, що обтяжує покарання у вигляді алкогольного сп`яніння, призначив альтернативне покарання з числа передбачених санкцією ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
На думку судової колегії призначений вид та розмір є виваженим щодо приведених вище обставин, наслідків вчиненого (потерпілий отримав 3 групу інвалідності), необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом ОСОБА_7 покарання.
Вимогу апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині зменшення розміру моральної шкоди, стягненої на користь потерпілого, судова колегія знаходить такою, що не підлягає задоволенню.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції всебічно і повно дослідив матеріали кримінального провадження щодо цивільного позову відносно необхідності відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Суд першої інстанції правильно встановив, що діями обвинувачених потерпілому завдано моральну шкоду.
З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілим моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.
Судова колегія приходить до висновку, що встановлена судом сума моральної шкоди, яка виражається у перенесених потерпілим емоційних, психічних стражданнях, які потерпілий зазнав як під час скоєння злочину та які призвели до порушення звичайного способу життя,відповідає характеру та тривалості страждань, принципам розумності і справедливості.
Підстав для зменшення стягнутої суми судова колегія не вбачає, що обумовлює відхилення даних вимог ОСОБА_7 .
Судова колегія зауважує, що за повідомленням потерпілого останній скеровані на його адресу обвинуваченим ОСОБА_7 кошти в розмірі 2000 грн. в рахунок сплати стягнутої шкоди не отримав, що враховуючи дату направлення поштового переказу (15.10.2019 року) є переконливим. Зазначений переказ, здійснений після ухвалення вироку може бути врахований при виконанні вироку в даній частині.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 8 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4