ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1216/19 Справа № 184/354/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засуджена ОСОБА_8

розглянувши у розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року про відмову у застосуванні Закону України Про амністію у 2016 році відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Зарубинка, Великобурлуцького р-ну, Харківської обл., яка до засудження не працювала, не одружена, з вищою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

засудженої за ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року у задоволенні заяви засудженої ОСОБА_8 про застосування відносно неї Закону України Про амністію у 2016 році було відмовлено.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 засуджена 09 серпня 2018 року Апеляційним судом Харківської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_8 було визнано винуватою, вчинені нею до набрання чинності Закону України Про амністію у 2016 році.
Засуджена ОСОБА_8 прибула до ДУ "ПВЦ (№79)" та відбуває покарання з 28 вересня 2018 року.
Закон України Про амністію у 2016 році №1810-VIII від 22 грудня 2016 року набув чинності 07 вересня 2017 року.
Оскільки, кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_8 до набрання чинності Законом України Про амністію у 2016 році, однак станом на 07 вересня 2017 року засуджена ОСОБА_8 не відбувала покарання у виді обмеження волі, оскільки прибула до ДУ "ПВЦ (№79) та почала відбувати призначене покарання лише 28 вересня 2018 року, тому до неї не можуть бути застосовані положення ст. 7 Закону України Про амністію у 2016 році.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року та винести нову, якою застосувати до неї Закон України Про амністію у 2016 році.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконна та необґрунтована.

Зазначає, що відповідно до ст. 7 ЗУ Про амністію у 2016 році засудженим, які відбувають покарання у виді обмеження волі та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі за злочини, що не є особливо тяжкими, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статтей 1-6 цього Закону, скорочується наполовину невідбута частина покарання.

Вказує, що у зв`язку з тим, що вона відбуває покарання у виді обмеження волі за злочин, що не є особливо тяжким, її заява підлягає задоволенню.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суду апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Так, Закон України Про амністію у 2016 році №1810-VIII від 22 грудня 2016 року набув чинності 07 вересня 2017 року.
Приписами статті 12 Закону України Про амністію у 2016 році передбачено, що особам, яким скорочується невідбута частина покарання, визначення нового строку покарання обчислюється з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 7 Закону України Про амністію у 2016 році передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, які відбувають покарання у виді обмеження волі, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, за злочини, що не є особливо тяжкими, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-6 цього Закону.
Відповідно до ст. 8 вказаного Закону звільненню з місць обмеження волі підлягають засуджені, невідбута частина покарання у яких на день набрання чинності цим Законом становить менше одного року.
Як убачається з наданих матеріалів, ОСОБА_8 засуджена 09 серпня 2018 року Апеляційним судом Харківської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі.
З норми ч. 1 ст. 58 КВК України випливає, що строк покарання обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.
Засуджена ОСОБА_8 прибула до ДУ ПВЦ (№79) та відбуває покарання з 28 вересня 2018 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що хоча злочини, за які ОСОБА_8 засуджено вироком Апеляційного суду Харківської області за ч. 2 ст. 190 КК України, і вчинені нею до набрання чинності Законом України Про амністію у 2016 році, однак станом на 07 вересня 2017 року засуджена не відбувала покарання у виді обмеження волі, оскільки прибула до ДУ ПВЦ (№79) та почала відбувати призначене покарання лише 28 вересня 2018 року, тому до неї не можуть бути застосовані положення ст. ст. 7, 8 Закону України Про амністію у 2016 році, та цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженої про застосування до неї Закону України Про амністію у 2016 році, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги засудженої та скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст. ст. 1,9 Закону України Про амністію у 2016 році, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2019 року про відмову у застосуванні Закону України Про амністію у 2016 році щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4