Справа № 308/8549/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.04.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 ..

Даноюу хвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженні № 0002211 від 24.09.2014 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, - повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам КПК України, для усунення порушень вимог КПК України, протягом місяця з дня отримання матеріалів кримінального провадження,

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України.

Вказаною ухвалою, суд першої інстанції повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , зазначивши, що такий не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в даному обвинувальному акті після зазначення фактичних обставин кримінальних правопорушень відсутня їх правова кваліфікація. Також згідно ухвали суду в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 викладені фактичні обставини справи без вказівки на кримінально-правові норми порушення яких інкримінується обвинуваченому і є неконкретними, а обвинувачення є загальним, без розмежування за кожною статтею окремо, без визначення, які дії ставляться у вину обвинуваченому в обґрунтування кваліфікації його дій за кожним конкретним епізодом злочинної діяльності. На думку суду в обвинувальному акті фактично відсутнє чітке викладення формулювання обвинувачення у вчиненні кожного із зазначених злочинів особою із викладенням, якими саме конкретними його діями вчинено окремі конкретні злочини, за якою юридичною формулою такі дії кваліфікуються у кожному випадку із вказівкою на кримінально правові норми, порушення яких

-2-
інкримінуються. Натомість відсутність в обвинувальному акті розмежування обвинувачення у вчиненні кожного окремого злочину кожним із обвинувачених свідчить про його формальне викладення. Проте кожна з таких дій окремо утворюють склад злочину за ч.2 ст. 191, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 200, ч.2 ст. 200, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 366 КК України і таким чином, фактично чітка кваліфікація дій обвинуваченого як юридичне формулювання, правова модель злочину, вказівка на кримінально правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, чітко не зазначена в обвинувальному акті, що протирічить вимогам п.5.ч.2 ст. 291 КПК України. Судом першої інстанції також взято до уваги, що з аналогічних підстав ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2017 року, яка була залишена в силі ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2017 року, обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні вже повертався прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України.Зазначені порушення, на думку суду, позбавляють можливості призначити судовий розгляд даного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду від 22.04.2019 - скасувати як незаконну та необґрунтовану й призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України. У ньому викладено всі фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення. Вважає, що зміст обвинувального акта щодо ОСОБА_7 не суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі №5-328кс16, згідно якого важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення і який на, думку прокурора у відповідності до ст. 458 КПК України, є обов`язковим для застосування. Прокурор також зазначає, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 містяться відомості щодо часу, місця, способу та інших обставин вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, а викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення містить дані про обставини кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню, відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України. На його думку конкретність викладу фактичних обставин у обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , чітка вказівка на статті КК України, за якими останній обвинувачується, а також виклад диспозиції статтей, за якими обвинувачується ОСОБА_7 , у своїй сукупності надають достатньо підстав для розуміння та усвідомлення як обвинуваченим, так і іншими учасниками кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_6 про безпідставність поданої прокурором апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-3-

Цим вимогам закону ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 відповідає в повній мірі.

Згідно ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до процесуальних обов`язків, зазначених у ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.

Цих вимог КПК України слідчим та прокурором у даному кримінальному провадженні не дотримано.

Згідно з вимогами п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог вказаної статті обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, ст.91 КПК України передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Ця норма відповідає на питання - встановлення яких фактів і обставин є метою доказування. Обставини, викладені у ст. 91 КПК, мають узагальнюючий, орієнтуючий характер для всіх видів кримінального провадження. Водночас, індивідуалізація предмета доказування по конкретному провадженню здійснюється з урахуванням вимог диспозиції статті Кримінального кодексу України, за якою кваліфікується діяння, що підлягає доказуванню. Аналіз змісту вказаної статті

-4-

вказує на те, що в ній йдеться про обставини, які вказують на наявність або відсутність у досліджуваному діянні складу злочину, що впливають на визначення міри покарання чи звільнення від кримінальної відповідальності або є підставами для закриття кримінального провадження.
Відповідно ж до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Це твердження має містити характеристику (опис) кримінального правопорушення, його юридичну кваліфікацію.
Таким чином, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які становили предмет та межі доказування не тотожні поняттю -формулювання обвинувачення.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання суду на те, що в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України фактично відсутнє чітке викладення формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кожного із зазначених кримінальних правопорушень, правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність за кожним епізодом злочинної діяльності. Тому, як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, формулювання висунутого ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретизованим, у зв`язку з чим, вказані твердження суду, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Вказані обставини свідчать про формальне викладення обвинувального акту, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а тому судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо необхідності повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору для усунення наведених вище недоліків.
Слушними, є і посилання суду першої інстанції на те, що з аналогічних підстав обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2017, яка була залишена в силі ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2017, вже повертався прокурору з підстав невідповідності його вимогам КПК України.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79).
Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою

-5-

забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 у справі «Даллос проти Угорщини», №29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Отже, суд першої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та, на виконання положень ст. 314 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, а доводи прокурора у апеляційній скарзі є безпідставними.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає.

Неконкретність обвинувачення безпосередньо стосується і права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд та порушує його право на захист.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, під час судового розгляду будуть перешкоджати розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що вказані недоліки обвинувального акту, унеможливлюють його призначення до судового розгляду, а тому висновки суду про повернення його прокурору, апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про дотримання прокурором вимог ст.291 КПК України, є необґрунтованими, висновки суду першої інстанції, з огляду на зміст обвинувального акту, в частині виявлених його недоліків відповідають фактичним обставинам провадження.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність застосування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 у справі №5-328кс16 є необґрунтованим, оскільки передбачена ст. 458 КПК України норма про обов`язковість судових рішень Верховного Суду України виключена, згідно із Законом України від 03.10.2017, N 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» .

Зазначені інші доводи, які прокурор навів в апеляційній скарзі, є такими, що не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим апеляційним судом відхиляються.

-6-

При цьому апеляційний суд враховує і те, що колегією суддів в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2019 було констатовано невідповідність обвинувального акта щодо ОСОБА_7 про обвинувачення за ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вказані вимоги кримінального процесуального закону, судом першої інстанції дотримано в повній мірі, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом відхиляються.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора .

Керуючись ст. ст.404,405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційнускаргу прокурора Ужгородської місцевої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалуУжгородського міськрайонного суду Закарпатськоїобластівід22.04.2019 року про поверненняобвинувального акту прокурору у кримінальномупровадженні, несеному до Єдиного реєстру досудових озслідувань за №0002211 від 24.09.2014 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200, ч.1 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: