ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1219/19 Номер провадження 11-кп/814/1002/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з секретарем ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_7

та засудженого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 червня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою в задоволенні подання начальника державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голови спостережної комісії Подільської районної ради в м. Полтаві про застосування умовно-дострокового звільнення стосовно засудженого ОСОБА_8 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій її просить скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання начальника державної установи «Полтавська виправна колонія №64» та голови спостережної комісії Подільської районної ради в м. Полтаві стосовно нього.

Мотивує апеляційну скаргу тим, що рішення, яким відмовлено в достроковому звільненні вказано, що він не відбув 2/3 частини призначеного покарання, однак це не відповідає дійсності. Зазначає, як би він не відбув 2/3 частини покарання тоді б адміністрація установи не прийняла позитивне рішення щодо можливого його звільнення умовно-достроково.

Крім того зазначає, що має 11 заохочень, мав 2 стягнення, після чого зробив для себе належні висновки та більше порушень режиму не допускав.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, вислухавши ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Так, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення своє рішення обґрунтував тим, що висновок подання про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення не ґрунтується на матеріалах справи.

При цьому місцевий суд у своїй ухвалі вказав, що під час всього періоду відбування покарання характер поведінки засудженого ОСОБА_8 , а саме те, що на нього двічі за серйозні порушення вимог режиму накладались самі суворі стягнення у виді тримання в ДІЗО на тривалі строки, не свідчить про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, так як висновок суду грунтується на фактичних даних поведінки засудженого за весь період відбування покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_8 про наявність у нього 11 заохочень як на підставу для застосування умовного дострокового звільнення заслуговують на увагу, але враховуючи значний строк невідбутої частини призначеного апеляційним судом покарання за вчинення тяжкого злочину, наслідком якого є смерть особи, колегія суддів приходить до висновку, що подання адміністрації установи про умовно дострокове звільнення ОСОБА_8 є передчасним, а тому ухвала суду є законною і обґрунтованою відповідно до чинного законодавства та справедливою по відношенню до суспільства.

Доводи апелянта про те, що суд відмовив у задоволені подання про умовно дострокове звільнення на підставі не відбуття 2/3 строку призначееного покарання є неспроможними, так як суд першої інстанції при постановленні ухвали не посилався як на підставу відмови в задоволенні подання на факт не відбуття засудженим 2/3 призначеного строку покарання, а тільки в мотивувальній частині ухвали константував положення ст. 81 КК України.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді подання колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 07 червня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_9 ОСОБА_5 .