Справа №639/6486/19
Провадження №1-в/639/635/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2019 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_4 ,

психолога ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції клопотання засудженого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 27.02.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, -

в с т а н о в и в:
На розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 не допускав порушень режиму тримання, непогашених стягнень не має, конфліктів з іншими засудженими чи представниками адміністрації установи не допускав, навчався в установі та здобув спеціальність «верстатника деревообробних верстатів», на даний час за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має 6 (шість) заохочень.

Захисник ОСОБА_6 додатково пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 буде проживати за адресою фактичного місця проживання та працевлаштований на посаді експедитора в АТЗТ «Інтелс».

Стороною захисту зазначається, що вищевказані обставини свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Під час судового засідання засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 клопотання підтримали та просили вказане клопотання задовольнити.

У судовому засіданні представник ДУ «Холодногірська виправна колонії №18» ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що при розгляді цього питання необхідно враховувати характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, враховувати поведінку засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання. Так, засуджений ОСОБА_7 отримав 6 (шість) заохочень, однак ці заохочення були застосовані адміністрацією установи з метою стимулювання правослухняної поведінки засудженого, та отримав він їх за незначний час до відкриття пільги з умовно-дострокового звільнення. Крім цього, за час відбування покарання засудженим ОСОБА_7 допускались порушення режиму тримання, за що він 5 (п`ять) разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, що характеризує особу як схильну до вчинення неправомірних дій та підтверджує той факт, що на даний час засуджений ОСОБА_7 у повній мірі не довів свого виправлення.

У судовому засіданні психолог ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» ОСОБА_5 повністю підтримав раніше надану психологічну характеристику щодо засудженого ОСОБА_7 та пояснив, що засуджений правильно прогнозувати наслідки своїх дій не в змозі, робити правильні висновки із того, що сталось не в змозі, в умовах зниження контролю імовірність антисоціальних проявів з боку засудженого буде зростати.

Психолог ОСОБА_5 зазначає, що існує велика імовірність повторного вчинення нових злочинів засудженим та він залишається соціально небезпечною особою, оскільки в свідомості засудженого ОСОБА_7 не відбулись зміни в бік правослухняної та самокерованої поведінки, тому на сьогоднішній день застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, на думку психолога установи, не є доцільним.

Під час судового засідання прокурор Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечував, оскільки дослідженими під час судового розгляду матеріалами не підтверджується, що на даний час засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, у зв`язку з чим до нього неможливо застосувати статтю 81 КК України.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2014 року за вчинення злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі.

З вироку суду першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнавав повністю та у вчиненому не розкаявся.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII) засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.08.2012 по 06.11.2014 року у строк покарання із розрахунку, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 2 (два) дні позбавлення волі.

Початок строку: 10.08.2012 року. Кінець строку: 15.05.2021 року.

Судом досліджено характеризуючі матеріали стосовно засудженого ОСОБА_7 та дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, та встановлено наступне.

З характеристики засудженого ОСОБА_7 від 25.09.2019 року встановлено, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.08.2012 року.

За час тримання в Харківському слідчому ізоляторі (№27) характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання, за що мав 2 (два) стягнення, які на теперішній час погашені у встановленому законодавством. Заохочень не мав. До праці не залучався.

З 15.12.2014 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№ 18)». За час відбування покарання в установі порушував вимоги режиму відбування покарання, за що мав 3 (три) стягнення, які на теперішній час погашені у встановленому законодавством порядку. Адміністрацією установи був заохочений 6 (шість) разів.

Згідно ст. 118 КВК України засуджений ОСОБА_7 на теперішній час працевлаштований прибиральником адміністративної будівлі. До праці ставиться задовільно.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.

Відповідно до ст. 123 КВК України засуджений ОСОБА_7 приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», де у навчальному центрі (№18) здобув спеціальність «верстатник деревообробних верстатів». До реалізації цієї програми ставиться задовільно.

Підтримує родинні стосунки з матір`ю, шляхом листування, телефонних розмов та побачень, отримує від неї посилки та передачі.

Відповідно до вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2014 року має позов моральної шкоди на загальну суму 120000 грн., та процесуальні витрати за проведення експертиз, які стягнуто солідарно, на загальну суму 32171 грн. 32 коп., але виконавчі листи до установи не надходили. Засудженим відшкодовано 2800 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними документами. Виказує наміри у подальшому відшкодувати у повному обсязі. Вину визнав повністю.

З психологічної характеристики стосовно засудженого ОСОБА_7 від 14.10.2019 року встановлено наступне: ступінь його соціальної занедбаності - середня; рівень криміногенної зараженості вище середньої; рівні конфліктності вище середньої; рівні агресивності вище середнього; від здатен без стороннього контролю, сумлінно і досить швидко виконувати покладені на нього обов`язки; критичні зауваження сприймає, але залишається на своїй точці зору; намагання уникнути будь-яких рамок, що обмежують його бажання; проблема ураженого самолюбства, незадоволеність своїм соціальним статусом; правильно прогнозувати наслідки своїх вчинків не в змозі; робити правильні висновки із того, що сталось не в змозі і не бажає; в умовах зниження контролю імовірність антисоціальних проявів з його боку - може зростати.

Таким чином, за висновком провідного психолога ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18), розгляд питання про можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 статті 81 Кримінального кодексу України (умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ) може бути не доцільним.

Суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з пунктом 17 зазначеної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення.

Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Статтею 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом враховується, що за вироком суду ОСОБА_7 засуджений за вчинення умисних особливо-тяжких злочинів проти волі, статевої свободи та статевої недоторканості особи, які було вчинено із застосуванням насильства щодо потерпілої.

З досліджених матеріалів, які характеризують особу засудженого, встановлено, що за час відбування покарання ОСОБА_7 5 (п`ять) разів порушував режим тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання не була стабільною, що характеризує його як особу схильну до вчинення неправомірних дій.

Представник ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» під час судового розгляди підтвердив, що заходи заохочення застосовані до засудженого ОСОБА_7 з метою стимулювання право слухняної поведінки засудженого та отримав він їх за незначний час до відкриття пільги щодо умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищезазначені обставини та висновок психологічної характеристики про те, що в умовах зниження контролю імовірність антисоціальних проявів з боку засудженого ОСОБА_7 може зростати, а також думку психолога установи, що в свідомості засудженого не відбулись зміни в бік правослухняної та самокерованої поведінки, суд приходить до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим не має підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Дослідженими матеріалами особової справи та характеризуючими матеріалами щодо засудженого ОСОБА_7 не підтверджується той факт, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, який призначено за вироком суду.

Таким чином, дослідженими судом матеріалами не доведено правових підстав для застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, у зв`язку з чим клопотання засудженого є незаконним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 81 КК України, ст.ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 від 11.09.2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2014 року - відмовити.
На підставі ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, розгляд повторного клопотання з цього самого питання може мати місце не раніше як через 1 (один) рік з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 24.10.2019 року.

Суддя ОСОБА_1