Справа № 727/9290/19
Провадження № 1-кп/727/397/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю учасників судового провадження:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

- потерпілої ОСОБА_4

сторони захисту: - захисника ОСОБА_5 за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Шевченківського районного суду м. Чернівці обвинувальний акт в рамках кримінального провадження за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Потсдам, Німеччина, українця громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого - АДРЕСА_2 , неодруженого, із середньою освітою, працюючого на посаді пакувальника ТОВ «Себорнетсе», раніше в силу ст. 89 КК України, не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Чернівці з Чернівецької місцевої прокуратури надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. За даними реєстру матеріалів досудового розслідування і відповідної розписок від 30.08. 2019 р. ОСОБА_7 , у присутності захисника було вручено копію обвинувального акту (а.с. 9). Справу передано на розгляд судді, в порядку визначеному ст. 35 КПК України. Відповідно до ухвали суду від 04.09.2019 року справу призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

В засіданні з`ясовано в учасників судового провадження, що угоди між прокурором та обвинуваченими, а також між обвинуваченими і потерпілою про визнання винуватості чи про примирення не укладено. Підстав для закриття або зупинення кримінального провадження немає.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України. Порушень вимог закону, без усунення яких кримінальне провадження не може бути призначено до судового розгляду не встановлено.

Суд, заслухавши думку прокурора, думку потерпілої, а також доводи сторони захисту обвинуваченого та в його інтересах захисника про можливість призначення наведеного вище кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, вважає можливим призначити до судового розгляду, у відкрите судове засідання кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, з викликом в судове засідання учасників судового провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування на даній стадії процесу до ОСОБА_7 обвиунваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Мотивує доводи клопотання тим, що ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, зокрема в тому, що 24.06.2019 в період часу близько 21 години останній, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , за місцем проживання його співмешканки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході виниклого словесного конфлікту з останньою, скориставшись ножем, який взяв на кухні, діючи умисно, протиправно, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, з достатньою для цього силою, наніс ОСОБА_8 удар вістрям ножа в область живота, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини, з наскрізним пораненням передньої і задньої стінок шлунку та ушкодженням судин брижі ободової кишки. Вказані тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта ЧОБ СМЕ №702мд, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.

Посилаються в клопотанні на те, що відповідності з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, на даний час існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та які виправдовують необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і такі, що зумовлені необхідністю запобіганням спробам: - переховуватися від суду, як на території України так і за її межами з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та передбаченого у разі засудження суворого покарання; - незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки потерпіла спільно проживала з обвинуваченим та свідків так як, судом їх показання безпосередньо в судовому засіданні не досліджувались; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти нові кримінальні правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків, того, що раніше ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності. Просили клопотання задовольнити і не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

В суд потерпілою ОСОБА_8 подано клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Аналогічне клопотання в засіданні заявлено і обвинуваченим.

Заслухавши доводи сторони обвинувачення прокурора, доводи потерпілої по заявлених клопотаннях, а також думку захисника в інтересах обвинуваченого та доводи самого обвинуваченого ОСОБА_7 , суд зважає на наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України (справа № 1 28/1-р-2017) від 23.11. 2017 року визначено, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права. Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 Кодексу).

Згідно ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців і дана норма закону, регламентується, виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання, зокрема клопотання сторони обвинуваченого, захисту.

Статтею 183 ч.1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується тощо.

Судом встановлено, що 26.06. 2019 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці під час досудового розслідування до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на підставі ухвали слідчого судді від 20.08. 2019 року було продовжено терміном дії до 24.09. 2019 року.

27.08. 2019 року ОСОБА_7 було пред`явлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Законодавцем визначено, щодо обґрунтованості підозри, суд зобов`язаний встановити під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Згідно з рішенням ЄСПЛ (за скаргою № 35615/06 від 13.11.2007 року), по справі «Чеботарі проти Молдови», п. 48, «…вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри…».

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Окрім наведеного, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі "Чанєв проти України", згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення…..

Рішення ЄСПЛ (за скаргою № 26772/95 від 6 квітня 2000 року) по справі «Лабіта проти Італії», п. 152 визначає, що «…відповідно до практики Суду, на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно… Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення…». Рішенням, у справі «Москаленко проти України»; визначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи і в яких визначено, що суворість покарання, яке може бути призначено…., є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України; ризики, які були враховані слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу до останнього, на даний час не змінилися. Зокрема, з врахуванням досліджених матеріалів щодо обвинуваченого, останньому пред`явлено обґрунтовану підозру у вчиненні вказаного злочину; на думку суду наявним є ризики на момент розгляду клопотання - переховування ОСОБА_7 від суду, ризик впливу у разі перебування на волі на потерпілу, свідків, які в судовому засіданні безпосередньо допитані не були, вчинення іншого кримінального правопорушення, а отже, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання вказаних ризиків, судом, при цьому, не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на неможливість перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 за станом здоров`я чи потреби в отриманні медичної допомоги та враховуючи вимоги ст. 178 КПК України, наведену вище практику Європейського суду з прав, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає за доцільне застосувати до останнього запобіжний захід, термін дії якого спливає 24.09.2019 року, в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.

В задоволенні клопотання відповідно потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає, що стороною захисту не зазначено підстав і обставин для такої зміни; відсутні посилання на докази відносно суттєвих змін обставин, ризиків, які не були відомі при застосуванні відповідно до ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчим суддею, із зазначенням того, що такі обставини виникли після прийняття попереднього рішення, зокрема в судовому засіданні на час розгляду клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу відмовити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 15.11.2019 року без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, враховуючи, при цьому, те що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину - ч.1 ст. 121 КК України, із завданням умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто з ознакою небезпечності для життя потерпілої

Керуючись ст.ст. ст.ст. 21, 31 ч.2, 284, 314 -316; 176-178, 183, 199, 331 ч.3 КПК України, суд У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України призначити до судового розгляду, одноособово суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці (визначеним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2019 року), у відкритому судовому засіданні на 27 вересня 2019 року на 14.00 годин в приміщенні Шевченківського районного суду м. Чернівці, залі судових засідань, про що повідомити всіх учасників судового кримінального провадження.

В судове засідання підлягають виклику: сторона обвинувачення прокурор, потерпіла, сторона захисту захисник в інтересах обвинуваченого та в судове засідання підлягає конвоюванню з ДУ Чернівецька виправна установа № 33 в суд через конвойну роту ІТТ ГУНП в Чернівецькій області обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , явку учасників судового провадження, визнати в судове засідання обов`язковою.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України на строк до 15 листопада 2019 року.

В задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_8 та відповідно обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити стороні обвинувачення, стороні захисту для відома та направити до ДУ Чернівецька виправна установа № 33 для виконання.

Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_1