Дата документу 10.06.2019 Справа № 333/2781/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/527/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/2781/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, холостого, який має двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 16 липня 2019 року включно, який постановлено рахувати з 16 години 00 хвилин 17 травня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати йому місце проживання в період часу з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби.

Апелянт вважає, що висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 189 КК України, є хибним, так як суперечить поясненням учасників судового засідання та матеріалам кримінального провадження, якими обґрунтоване клопотання, які не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, зміст оскаржуваного судового рішення в частині

встановлених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,

повністю збігається зі змістом клопотання органу досудового розслідування, є необґрунтованим та носить формальний характер, а також слідчим суддею не наведено переконливих аргументів щодо неможливості застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того захисник просить врахувати дані про особу ОСОБА_8 , який має на утриманні двох неповнолітніх дітей та постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, має високі досягнення у спорті.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі змістом судового рішення та матеріалами, доданими до клопотання, СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 17.06.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001636, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

17 травня 2019 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (фактичний час затримання 16 година 00 хвилин).

18 травня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

19 травня 2019 року слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону, з огляду на таке.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного, вислухані думки прокурора, захисників, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Згідно зі змістом апеляційної скарги, захисник не погоджується з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Проте, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, оскільки в даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованою, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, довід апелянта про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, є неспроможним, як і посилання апелянта на відсутність у клопотанні жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що не може бути предметом розгляду на даному етапі досудового розслідування та виходить за межі повноважень слідчого судді, визначених КПК України, під час вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, санкцією якої передбачено покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з такого.

Згідно з пред`явленою ОСОБА_8 підозрою, йому інкримінується вчинення вимагання, тобто, вимоги передачі чужого майна з погрозою вбивства та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, потерпілий та свідки підтверджують факт вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, то залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Те, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, як вважає колегія суддів, свідчить про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, наявність зазначених ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанцій.

Що стосується позитивних даних про особу підозрюваного, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, а також, які були додатково надані апеляційному суду, а саме, що ОСОБА_8 має на утриманні двох неповнолітніх дітей та постійне місце проживання, має високі досягнення у спорті, позитивно характеризується за місцем роботи, при цьому дані про працевлаштування підозрюваного на даний час відсутні, оскільки характеристика датована 15.01.2019, то вони, на думку колегії суддів, не можуть бути, всупереч доводам апелянта, підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу вигляді домашнього арешту, оскільки жодним чином не вплинули і не стали стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Ідентичність змісту оскаржуваного судового рішення та клопотання органу досудового розслідування в частині встановлених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовує наявність зазначених ризиків.

Отже, як вважає колегія суддів, застосовуючи до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, оцінив ступінь порушення цінностей суспільства, врахував, що у даному кримінальному провадженні справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, та забезпечив своїм рішенням високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Правильно застосувавши до підозрюваного. запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив під час розгляду клопотання розмір застави, виходячи з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, є достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками, і вважає, що інший, більш м`який, запобіжний захід, про застосування якого захисником заявлена вимога в апеляційній скарзі, не може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задоволено клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 16 липня 2019 року включно, який постановлено рахувати з 16 години 00 хвилин 17 травня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: