Справа № 168/794/19
Провадження № 1-кс/168/313/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року смт. Стара Вижівка
Слідчий суддя Старовижівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , секретар с/з ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, не судимого,

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000292 від 27 жовтня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до Старовижівського районного суду Волинської області з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу домашній арешт щодо підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000292 від 27 жовтня 2019 року.

Клопотання мотивовано тим, що 27 жовтня 2019 року до Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 27 жовтня 2019 року в період часу з 01 год. 00 хв. по 03 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в смт. Стара Вижівка на площі Миру, Волинської області, поруч із недіючим фонтаном відкрито викрав у заявниці, яка в цей час знаходилась в легковому автомобілі марки «Mersedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Lenovo», моделі А 7000a», ІМЕІ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , s/n НОМЕР_4 (50) чорного кольору, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора ПрАТ «Київстар» абонентський номер № НОМЕР_5 та сім-карта мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» абонентський номер № НОМЕР_6 та флеш-карта пам`яті "Kingston", ємністю 2 Gb.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 1653,33 грн.

18 листопада 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 КК України (відкрите викрадення чужого майна (грабіж)).

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив середньої тяжкості кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 4 років, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду і іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. По місцю свого постійного проживання ОСОБА_5 характеризується посередньо, тимчасово не працює.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 КК України, репутацію підозрюваного ОСОБА_5 , відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, слідчим зроблено висновок, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення ризиків передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 177 КПК України та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, тому слідчий звертається з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, які просили задовольнити клопотання, думку підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які зазначали про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу домашній арешт, дослідивши матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог частини 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому, найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, за змістом частини 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

В матеріалах клопотання відсутні належні та допустимі докази того, що після оголошення підозри ОСОБА_5 не прибув на виклик до слідчого, прокурора або суду, переховувався від органів досудового розслідування або суду, перешкоджав проведенню слідчих дій або іншим чином порушив свої процесуальні обов`язки у кримінальному провадженні.

Суд не бере до уваги посилання слідчого та прокурора на ту обставину, що залишення ОСОБА_5 місця проживання в період часу з 13 листопада 2019 року по 16 листопада 2019 року (хоча слідчим та процесуальним керівником наголошувалось на необхідності перебування за місцем проживання) та перебував у м.Ковель є порушення покладених на нього обов`язків та призведе до порушення розумних строків досудового розслідування. У зазначений період часу ОСОБА_5 не було вручено підозру про вчинення злочину, не застосовано до нього запобіжних заходів, а тому обмежень у свободі пересування він не мав.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи слідчого та прокурора про наявність ризику, визначеного пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України. Зокрема, прокурором та слідчим на підтвердження наявності ризику перешкоджання ОСОБА_5 у здійснення досудового розслідування зазначаються обставини, що підозрюваний офіційно не працює, постійно змінює абонентські номери, що призводить до здійснення виклику ОСОБА_5 через працівників поліції. Інших конкретизованих доводів «іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню» зазначено не було.

Європейський суд з прав людини у справі Пірузян проти Вірменії (Piruzyan v. Armenia) (заява № 33376/07, рішення від 26.06.2012 року, остаточне рішення від 26.09.2012 року) зазначив про те, що: на загрозу перешкоджання обвинуваченим належному ходу провадження не можна посилатися абстрактно; її слід підтвердити фактичними доказами.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень частиною 5 статті 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відповідно до частин 1, 2 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В судовому засіданні прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.

Зважаючи, що матеріалами клопотання не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які посилається слідчий у своєму клопотанні, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, живе з батьками, не переховується, з`являється до слідчого та суду за першою вимогою, вперше притягується до відповідальності, тому клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 193-194, 196-197, 309, 376, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу домашній арешт відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20 листопада 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1