Справа № 304/1155/18 Провадження № 1-кп/304/32/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката
ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката
ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000191 від 30 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, одруженого (має на утриманні малолітню дитину), українця, громадянина України, раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, одруженого (має на утриманні двох малолітніх дітей), українця, громадянина України, раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , з повною середньою освітою, майстра лісу ДП «Перечинське ЛГ», одруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,-

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та мешканця АДРЕСА_4 , з повною середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000191 від 30 квітня 2018 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а також ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року призначено підготовче судове засідання.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 направила суду клопотання про повернення обвинувального акту, яке мотивує тим, що в обвинувальному акті не вказано розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не вказано обтяжуючих обставин, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не конкретизовано.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту немає. Проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_12 заперечив та зазначив, що шкода кримінальним правопорушенням не заподіяна, а тому у обвинувальному акті і не зазначена. Шкода заподіяна лише здоров`ю потерпілих, у зв`язку з чим потерпілими подано цивільні позови, у яких вони й зобов`язані доводити розмір такої. Щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, то прокурор вважав, що у обвинувальному акті вказані всі обставини, які дають підстави вважати, що особи обґрунтовано вважаються такими, які обвинувачуються у вчиненні вказаних злочинів, а відносно відсутності у обвинувальному акті такої обтяжуючої обставини як вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння, то зазначив, що під час досудового слідства експертиза з цього приводу не проводилася, а будувати обвинувачення на припущеннях є неможливим.

Потерпілий ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого представника.

У підготовчому засіданні адвокат ОСОБА_10 погодився з деякими недоліками обвинувального акту, але в загальному вважав, що такий може бути призначено до розгляду.

Адвокат ОСОБА_11 у підготовчому судовому засіданні вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки обвинувачення не може будуватися на припущеннях, а відтак такі обтяжуючі обставини як вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння не можуть бути зазначені без належних доказів, а шкода, заподіяна потерпілим може бути стягнута за позовом прокурора після ухвалення вироку.

У підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію інших захисників, однак вважав неправильною кваліфікацію здійснену прокурором у обвинувальному акті, оскільки злочин вчинено з необережності, але зазначив, що цьому буде надано оцінку судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Обвинувачені у підготовчому судовому засіданні підтримали думку своїх захисників.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 цього Кодексу у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами 2 і 10 частини 1 статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 та ч. 2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак, оскільки правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим ст. 291 КПК України.

Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

З положень вказаної статті слідує, що формулювання обвинувачення має міститись у обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, поняття «формулювання обвинувачення» неможливо ототожнювати з поняттям «фактичні обставини кримінального правопорушення». Формулювання обвинувачення, окрім вказівки статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується підозрюваний, обов`язково має містити зазначення місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодну із вказаних істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не відповідає: виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень в ньому текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, включає масштабні витяги з висновку судово-медичної експертизи, насичені припущеннями, неодноразовими посиланнями без потреби на один і той самий нормативний акт, іншим зайвим текстом, що в решті-решт унеможливлює сприйняття самого змісту обвинувачення, з`ясування узгодженості з ними правової кваліфікації діяння, а відтак дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень відносно кожного з обвинувачених, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, та відповідно у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілих і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу обвинувачення відносно кожного обвинуваченого, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст. ст. 42, 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження.

Прокурор, затверджуючи такий обвинувальний акт, також не звернув уваги на те, що складений слідчим обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191 не відповідав вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України.

Крім того, вказуючи в обвинувальному акті про умисні дії обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, жодної конкретизації дій кожного з обвинувачених, які б містили ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, зокрема за ознакою особливої зухвалості, при цьому не наводиться.

Натомість відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у обвинувальному акті зазначено, що «29.04.2018 року близько 19.00 год. у порушення вимог ст. ст. 28, 68 КК України, знаходячись біля приміщення кафе «Анастасія», що розташоване по вулиці Зеленій, № 116 в с. Т.Поляна Перечинського району, тобто у громадському місці, де знаходилося значне скупчення людей, з явною неповагою до суспільства та до загальновизнаних правил поведінки, яка проявилася у безпідставному ініціюванні конфлікту, умисно, з особливою зухвалістю, перебуваючи у групі спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_13 три удари своєю головою в область обличчя».

Також відносно обвинуваченого ОСОБА_8 зазначено, що «29.04.2018 року близько 19.00 год. у порушення вимог ст. ст. 28, 68 КК України, знаходячись біля приміщення кафе «Анастасія», що розташоване по вулиці Зеленій, № 116 в с. Т.Поляна Перечинського району, тобто у громадському місці, де знаходилося значне скупчення людей, з явною неповагою до суспільства та до загальновизнаних правил поведінки, безпричинно, умисно, з особливою зухвалістю, перебуваючи у групі та спільно з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , наніс їм удари в різні частини тіла, а саме два удари кулаком в область голови ОСОБА_4 та продовжуючи свої злочинні дії, знаходячись на сходах …перед входом до приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 » наніс ОСОБА_13 удар ногою у голову в область скроні з лівої сторони, внаслідок чого потерпілий упав на землю та втратив свідомість».

Так, при формулюванні обвинувачення стосовно вчинення злочину у співучасті, зазначенню підлягають не тільки ознаки конкретного злочину, а й ті ознаки, які вказують на його вчинення саме у співучасті у даному випадку групою осіб (погодженість дій учасників групи, яка може виникнути як на підставі попередньої домовленості, так і без неї, оскільки у групі, яка вчиняє злочин за попередньою змовою, кожний її учасник відповідає як виконавець, незалежно від характеру виконуваної у спільному злочині ролі; чи така утворилася в силу того, що попередня поведінка учасників давала підстави розраховувати на взаємне сприяння у вчиненні злочину, чи в процесі виконання посягання).

Відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

В той же час обвинувальний акт містить істотні суперечності щодо пред`явленого під час досудового розслідування цивільного позову, так як містить вказівку на те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, тоді як підозрюваними за участю захисників надано розписки про отримання копій обвинувального акту, цивільного позову та реєстру матеріалів досудового розслідування. Крім того, у обвинувальному акті відсутні будь-які відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що при складанні обвинувального акту вказано ознаки підозри та не сформульоване обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а також ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України, що є порушенням п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України та унеможливлює подальший розгляд справи.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також рішення «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).

В даній ситуації виклад фактичних обставин справи і формулювання конкретного обвинувачення охоплюється положеннями підпунктів а та b п. 3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, які гарантують право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Так, Європейський Суд з прав людини зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (п. 37 рішення «Жупнік проти України»).

З огляду на те, що кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.

Окрім того, у рішенні від 25 липня 2000 року Європейський Суд у справі «Матточіа проти Італії» зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою; висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Статтею 7 КПК України визначені основні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься: рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності тощо.

Частиною першою статті 24 КПК України визначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору, який його затверджував, для усунення порушень вимог КПК України протягом місяця з дня отримання матеріалів кримінального провадження, а також звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 291, 314, 371-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

клопотання задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191 від 30 квітня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296 КК України повернути прокурору для усунення порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України протягом місяця з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст.376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1