Справа № 359/1182/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1442/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з ухвалою суду першої інстанції, 11.02.2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло вищезазначене клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково на невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.01.2016 року за ч.1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до чотирьох років семи місяців позбавлення волі,- що становить станом на 01.03.2019 року 1 (один) рік 4 (чотири) місяці 1 день.
Своє рішення суд мотивував тим, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів. В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували засудженого впродовж всього періоду відбування покарання. Засуджений відбув 2/3 частини покарання, призначеного вироком суду, як того вимагають положення ст.81 КК України, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 01.03.2019 про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 та ухвалити нову ухвалу відповідно до якої відмовити у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ставлення засудженого до праці не відповідає дійсності та не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.
Так, за наявними в особовій справі матеріалами, засуджений ОСОБА_7 за час перебування в установі отримав п`ять заохочень та три стягнення.
Відповідно до характеризуючи даних засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119 з 03.03.2016.
Так, у висновку суду не відображено сумлінне ставлення засудженого до праці протягом всього періоду відбування покарання.
Судом не враховано рішення комісії щодо можливості переведення засудженого до ДСР, застосування ст.ст. 81,82 КК України, в яких відображено причини відмови у застосуванні вищевказаних пільг.
Зокрема, в характеристиках неодноразово зверталась увага на те, що засуджений не завжди ставиться сумлінно до виконання вимог персоналу, не завжди ввічливий до персоналу установи, не бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, не приймає участі в самодіяльних організаціях та не проявляє соціально-корисну активність, не завжди має охайний вигляд.
Таким чином, на думку прокурора, висновок суду про те, що ОСОБА_7 якимось чином сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення не грунтуєтсья на досліджених доказах, оскільки засуджений працевлаштований не тривалий час, що підтверджується довідками нарахованої заробітної плати.
Окрім того, прокурор зазначає, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що сукупність досліджених судом доказів вказують, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою довів своє виправлення, враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 під час перебування в ДУ «Бориспільська виправна колонія № 119 зарекомендував себе посередньо.
Однак, судом першої інстанції під час дослідження матеріалів особової справи засудженого, не прийнято до уваги наступні факти.
Відповідно до характеристики від 27.07.2017 зазначено, що засуджений намагається бути ввічливим до працівників установи, встановлені законодавством вимоги лише під контролем, не завжди має охайний вигляд, не приймає участь у програмах диференційованого вихованого впливу та в роботі самодіяльних організацій. Аналогічні характеризуючи дані про особу засудженого викладено і в характеристиці від 16.05.2018 та 03.01.2019.
Крім того, судом при прийнятті рішення не взято до уваги, що вищевказаному засудженому рішеннями комісії відмовлено в можливості застосування до нього ст.ст. 81,82 КК України та 101 КВК України, у зв`язку з тим, що він не став та не довів своє виправлення та має не достатній ступінь виправлення.
Отримання засудженим ОСОБА_7 стягнень протягом 2016-2017 років вказує на те, що останній має не чітку лінію поведінки та мав бажання виправитись, а лише перед настанням пільги змінив свою поведінку на краще з метою подальшого застосування до нього ст.81 КК Україн

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,
пояснення засудженого ОСОБА_7 , в режимі відеоконференції, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін,
перевіривши ухвалу суду, матеріали справи і доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За змістом статті 81 КК України та згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», однією з умов для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Сумлінне ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно - корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків, відсутністю трудових порушень за весь час відбування покарання.

При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Враховуючи дану норму закону та виходячи із загального строку покарання призначеного вироком суду, на час розгляду провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 відбув 2/3 строку призначеного покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, розглядаючи за клопотанням засудженого ОСОБА_7 питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , достатньо повно дослідив та перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання, заслухав пояснення як засудженого, так і представників адміністрації установи виконання покарання та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 та застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Так, із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.01.2016 за ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.1 ст.71 КК України до 4 (чотирьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.
Ухвалою Бориспільського районного суду Київської області засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.01.2016, строк його попереднього ув`язнення з 13 січня 2016 року по 16 лютого 2016 року, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку: 13.01.2016.
Кінець строку: 09.07.2020.
Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_7 утримуючись в Київському СІЗО, останній характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

В ДУ «Бориспільська виправна колонія №119» відбуває покарання з 03.03.2016 року. За час відбування покарання зарекомендував себе посередньо. За сумлінну поведінку і ставлення до праці має 5 заохочень та 3 стягненні, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими як позитивної так і негативної спрямованості. Працював пекарем в установі, але на даний час працює старшим днювальним лазні-пральні.
Приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Приймав активну участь у проведенні ремонтних робіт у сан. вузлі відділень СПC №5,6, за що був заохочений у 1-ому кварталі 2018 року.
Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи.
Встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує. За характером спокійний, врівноважений. Намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці.
Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Відповідно до статті 123 Кримінально - виконавчого кодексу України не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Відповідно до статті 127 Кримінально - виконавчого кодексу України не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально - корисну активність в організації їх роботи.
Відповідно до статті 110 Кримінально - виконавчого кодексу України! піл гримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримує від них передачі.
27.07.2017 засуджений був розглянутий на комісії щодо застосування до нього ст.101 КК України, а саме переведення з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, але засудженому було відмовлено, так як засуджений не став на шлях виправлення.
16.05.2018 засуджений був розглянутий на комісії щодо застосування до нього ст.82 КК України, а саме зміну не відбутої частини покарання більш м`яким, але засудженому було відмовлено, так як він не став на шлях виправлення.
03.01.2019 засуджений був розглянутий на комісії щодо застосування до нього ст.81 КК України, а саме: умовно дострокове звільнення від відбування покарання, але засудженому було відмовлено, так як він не довів свого виправлення.
Згідно вироку має позов, але виконавчий лист до установи не надходив.
Вину у скоєному злочині визнав.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку наявним в матеріалах провадження доказам, зокрема рапортам начальника відділення СПС, заступника начальника установи з І та КПЗ - начальника ВІ та ГЗ, начальника відділення СПС №6, які характеризують особу засудженого як сумлінного працівника, який виконує розпорядження адміністрації установи, дотримується встановлених правил поведінки, своєю працею поліпшує кількісний і якісний показник виконуваної роботи, бережно ставиться до обладнання та інструментів, додержується правил охорони праці та техніки безпеки, дотримується правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, санітарно-гігієнічних норм, завжди має охайний вигляд, бережно ставиться до матеріальних цінностей, тощо.
Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а також те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, колегія судів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення є обґрунтованим.

Що стосується посилань прокурора в апеляційній скарзі на те, що ставлення засудженого до праці не відповідає дійсності та не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, у висновку суду не відображено сумлінне ставлення засудженого до праці протягом всього періоду відбування покарання, то в цьому аспекті слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні дані, які б своїй сукупності негативно характеризували засудженого впродовж всього періоду відбування покарання.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про те, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє виправлення, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, ґрунтується на оцінці даних, що наявні в матеріалах справи, які проаналізовані в сукупності та взаємозв`язку між собою.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 81 КК України, є безпідставними. А тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Бориспільської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2019, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4