Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/550/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 368 (168) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000214на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Берегове Закарпатської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, працюючої завідуючою акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;
визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 368 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного злочину та за ст. 132 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_6 ,
- адвоката ОСОБА_8 ,
- виправданої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у одержанні службовою особою неправомірної вимоги для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, а також у розголошені відомостей про проведення медичного огляду особи на виявлення зараження вірусом імунодефіциту людини чи іншої невиліковної інфекційної хвороби, що є небезпечною для життя людини, або захворювання на синдром набутого імунодефіциту (СНІД) та його результатів, що стали їй відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, за таких обставин.
Наказом №67-С від 06.03.2004 року ОСОБА_7 була призначена на посаду завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Відповідно до посадових обов`язків та посадової інструкції від 12.01.2015 року на ОСОБА_7 було покладено здійснення керівництва відділенням; організації лікувально-профілактичної та адміністративно-господарської діяльності відділення; співпраці з іншими відділеннями закладу; безпосередньої участі в консиліумах з приводу важких хворих, роділь та породіль; керування роботою лікарів, середнього та молодшого медичного персоналу відділення. Завідувач акушерсько-гінекологічного відділенням несе відповідальність: за розголошення інформації та відомостей, що стосуються лікарської таємниці; за неправомірне використання наданих службових повноважень, а також використання їх в особистих цілях. Проте, ОСОБА_7 , займаючи вказану посаду, будучи службовою особою КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», з метою незаконного збагачення, вирішила умисно вчинити одержання неправомірної вигоди.
Так, 23.06.2017 року ОСОБА_9 у зв`язку із вагітністю звернулась із заявою про дозвіл на медичне обслуговування у КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Лікарем, який супроводжував період вагітності та пологи ОСОБА_9 являлась завідуюча акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 30.11.2017 року під час проведення чергового медичного огляду ОСОБА_9 у приміщенні КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», який розташований по вулиці Аерофлотській, 5 у місті Кропивницькому, ОСОБА_7 повідомила, що за медичними показниками ОСОБА_9 необхідно проводити кесарів розтин, що являється хірургічним втручанням. Вказана операція буде проведена особисто ОСОБА_7 15.12.2017 року та за це їй необхідно надати кошти в сумі 5000 гривень та необхідно здійснити добровільний внесок у сумі 300 гривень до каси лікарні та з собою на операцію принести необхідні медикаменти. У ході бесіди ОСОБА_7 повідомила, що кошти в сумі 5000 гривень необхідно надати їй особисто 15.12.2017 року після проведення операції. Приблизно 08.12.2017 року ОСОБА_10 , перебуваючи у місті Кропивницькому, зателефонував ОСОБА_9 та дізнався, що вона вагітна та їй необхідна фінансова допомога. У це й же день, під час зустрічі з ОСОБА_9 , остання повідомила ОСОБА_10 , що кошти їй необхідні для надання лікарю ОСОБА_7 за проведення кесаревого розтину. ОСОБА_9 після обговорення з ОСОБА_10 про незаконність дій лікаря, вирішили разом звернутись до органів поліції з заявою щодо вимагання коштів в сумі 5000 гривень лікарем ОСОБА_7 . Під час написання заяви у поліції, враховуючи те, що ОСОБА_9 будуть оперувати, прийняли рішення, що кошти від імені ОСОБА_9 передаватиме ОСОБА_10 15.12.2017 року, близько 9-15 години, ОСОБА_10 прийшов до робочого кабінету ОСОБА_7 , який розташований за адресою: вулиця Аерофлотська, 5, місто Кропивницький, де під час розмови передав ОСОБА_7 раніше обумовлену суму в розмірі 5000 гривень за проведення останньою операції ОСОБА_9 , а саме кесарів розтин. Після отримання грошових коштів, ОСОБА_7 була затримана працівниками поліції на місці злочину та проведено огляд місця події, під час якого на столі виявлено та вилучено заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в сумі 5000 гривень. Крім того, ОСОБА_7 обіймаючи посаду завідуючої акушерсько- гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» та здійснюючи з 23.06.2017 року медичний нагляд за вагітністю ОСОБА_9 була ознайомлена із результатами аналізу крові останньої та наявністю у неї захворювання на синдром набутого імунодефіциту (СНІД), що є конфіденційною інформацією та становить лікарську таємницю. Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону України «Про протидію поширенню хвороб, зумовлених вірусом імунодефіциту людини (ВІЛ), та правовий і соціальний захист людей, які живуть з ВІЛ», відомості про результати тестування особи з метою виявлення ВІЛ, про наявність або відсутність в особи ВІЛ-інфекції є конфіденційними та становлять лікарську таємницю. Медичні працівники зобов`язані вживати необхідних заходів для забезпечення належного зберігання конфіденційної інформації про людей, які живуть з ВІЛ, та захисту такої інформації від розголошення та розкриття третім особам. Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. Порядку організації медичної допомоги хворим на ВІЛ-інфекцію/СНІД, затвердженого наказом МОЗ України від 10.07.2013 року № 585, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.07.2013 року за № 1256/23788, медична допомога ВІЛ-інфікованим особам надається з дотриманням умов щодо конфіденційності персональних даних, у тому числі даних про стан здоров`я. Лікар, що надає медичну допомогу хворим на ВІЛ- інфекцію/СНІД, відповідає за кодування захворювання, пов`язаного з ВІЛ-інфекцією, в медичній документації відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду. Всупереч встановлених норм законодавства, порушуючи службові обов`язки та лікарську таємницю, ОСОБА_7 15.12.2017 року, о 11-20 годині, під час проведення огляду місця події у її службовому кабінеті, який розташований у приміщенні КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», за адресою: вулиця Аерофлотська, 5, місто Кропивницький, у присутності слідчого ОСОБА_11 та понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , повідомила про наявність у ОСОБА_9 вірусу імунодефіциту людини (СНІД), внаслідок чого про захворювання ОСОБА_9 стало відомо особам, які не мають право за законом знати зазначену інформацію.
Оцінивши надані сторонами судового провадження докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції виправдав ОСОБА_7 за ч.1 ст.368 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного злочину та за ст.132 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок районного суду з у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ст. 132 КК України та призначити покарання: за ч. 1 ст. 368 КК України у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій на 3 роки; за ст. 132 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно - господарських функцій на 3 роки.

Па підставі ст. 70 КК України, остаточне покарання призначити у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно - господарських функцій на 3 роки
Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції всупереч здобутим доказам прийнято помилкове рішення щодо необхідності виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.368, ст.132 КК України, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у не застосуванні судом закону, який підлягав застосуванню. Оскільки у своїй сукупності та взаємозв`язку здобуті докази під час досудового слідства вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Також зазначив, що судом І інстанції покази ОСОБА_7 відповідно до яких вона вину не визнала та пояснила суду, що все робила у відповідності до вимог закону, коштів не отримувала, лікарську таємницю не розголошувала, прийнято як достовірні, хоча вони не мають взаємозв`язку із доказами, дослідженими у судових засіданнях (протокол огляду місця події від 15.12.2017, протоколами НС(Р)Д, а тому вирок суду в цій частині є необґрунтованим.

Разом з тим вказав, що судом 1 інстанції при розгляді справи порушено вимоги ст.ст. 22, 352 КПК України. Так. під час допиту свідків головуючий не обмежився контролем ходу допиту свідків аби не допустити порушень правил допиту, а перейняв права прокурора та захисту на допит свідків (всіх без виключення), безпосередньо задаючи питання, тим самим впливаючи на відповіді свідків. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та суду не можуть покладатись на один і той самий орган чи службову особу.

Під час судового засідання, яке відбулось 24.07.2019 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , у зв`язку із черговою неявкою у судове засідання потерпілої ОСОБА_9 , дійшов до переконання, що обвинувачення потрібно змінити та для забезпечення виконання вимог ст.341 КПК України заявив клопотання про відкладення судового засідання для зміни обвинувачення та погодження процесуального рішення з прокурором вищого рівня. Однак, головуючим у судовому засіданні відмовлено у відкладенні судового засідання, мотивуючи рішення вимогами ст.322 КГІК України щодо безперервності судового розгляду (свідомо незаконно застосовано дану норму) та прийнято рішення про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У зв`язку із грубими порушеннями головуючим вимог процесуального закону, прокурор ОСОБА_6 залишив залу судового засідання.

Подальші дії головуючого взагалі перебували поза межами кримінального процесуального законодавства, а саме: без участі прокурора у судовому засіданні, без виступу прокурора у судових дебатах, суддя провів судові дебати з обвинуваченою та її захисником та 24.07.2019 проголосив вирок по даному провадженню, який 26.07.2019 надійшов поштою на адресу прокуратури Кіровоградської області.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється за обов`язкової участі сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України ( ч.2 ст.318 КГІК України ). Відповідно до ч.3 ст.36 КПК України, участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених КГІК України ( таким випадком є відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення ).

Згідно з ч.1 ст.341 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно змінити обвинувачення, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.

Крім того зазначає, що суд мотивуючи своє рішення про недопустимість доказів, а саме: протокол огляду місця події від 15.12.2017, оскільки це був не огляд а обшук, відсутня ухвала слідчого судді або згода власника на проведення обшуку. Крім цього, суд зробив висновок, що в діях осіб, які проводили огляд є ознаки злочину, передбаченого ст. 162 КК України та направив відповідне повідомлення до Державного бюро розслідувань.

Визнаючи недопустимим протокол освідування особи від 15.12.2017 суд послався на те, що ОСОБА_7 на час проведення даної процесуальної дії не набула статусу підозрюваної. Але при цьому суд не врахував, що ОСОБА_7 з початку проведення огляду місця події була затриманою (вона через підкорення наказу слідчого змушена залишатись поряд у приміщенні, ст.209 КПК України). Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним с особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Після завершення огляду місця події, у приміщенні СУ ГУНП в Кіровоградській області 15.12.2018 підготовлено та вручено ОСОБА_7 повідомлення про підозру.

Суд також зазначив, що окремою підставою для виправдання обвинуваченої за ч.1 ст.368 КК України є те, що здійснюючи кесарів розтин ОСОБА_7 не використовувала можливості, пов`язані з її посадою у КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», а виконувала вказану операцію, використовуючи свої професійні навички лікаря акушера-гінеколога, яким вона є.

Також вказав, що фактично судом виправдано ОСОБА_7 за ст. 145 КК України, яка не була предметом розгляду та відсутня у обвинувальному акті.

Виправдана ОСОБА_7 надіслала до суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора, відповідно до якого просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Посилається на безпідставність тверджень зазначених в апеляційній скарзі та тверджень прокурора на будь-то їх законність, а вирок суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_14 та її адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що в задоволені апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є вирок, постановлений за умови правильного застосування у ньому матеріального закону та дотримання при проваджені справи кримінально-процесуального закону. Вимога законності вироку означає, що вирок за своєю формою відповідає закону, та за своїм змістом ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, попереднє розслідування і судовий розгляд якого проведені у точній відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону. При постановленні вироку суд повинен дати оцінку всім доказам по справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
Як вбачається із вироку обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненому не визнала в повному обсязі та пояснила, що працює завідуючою акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». В даній лікарні вона працює лікарем акушером-гінекологом 29 років, з них 15 років перебуває на посаді завідуючої вищевказаним відділенням. Вона являється лікарем акушером-гінекологом вищої категорії. ОСОБА_9 до неї привела ОСОБА_15 , яка являється її свекрухою. ОСОБА_15 вона знає давно, практично з того часу, як почала працювати у зазначеній вище лікарні, оскільки та працювала фельдшером в районі, а саме в с. Крупському, де вона з іншими лікарями проводила періодично перевірки. На той час ОСОБА_9 була на 12 тижні вагітності, у зв`язку з чим вона поцікавилася, чи стояла остання раніше десь на обліку. ОСОБА_9 повідомила, що була на обліку в жіночій консультації № 1 м. Кропивницького. На запитання чому вона хоче перевестись до них в лікарню, ОСОБА_9 сказала, що їй не сподобалось відношення до неї у вказаній жіночій консультації. Оскільки вона сама не могла вирішувати питання про постановлення ОСОБА_9 на облік, то направила останню з заявою про взяття на облік у зв`язку з вагітністю до головного лікаря для отримання його дозволу. Головний лікар надав такий дозвіл ОСОБА_9 і вона була постановлена на облік в КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». ОСОБА_15 особисто її попросила, щоб саме вона спостерігала за її невісткою ОСОБА_9 . Коли підійшов час для пологів, виявилося, що у ОСОБА_9 було наявне змішане передлежання плоду та сама ОСОБА_9 мала небезпечне хронічне інфекційне захворювання. У зв`язку з цим всі дії проводились чітко у відповідності до протоколів МОЗ України, згідно яких у ОСОБА_9 необхідно було проводити операцію - кесарів розтин. Для проведення такої операції обов`язково потрібен спецодяг, спецпокриття для операційного столу та медикаменти, без яких неможливо провести таку операцію. Оскільки в лікарні таких речей не було їх необхідно було придбати. Дані обставини вона пояснила ОСОБА_9 . На це ОСОБА_9 сказала, що її чоловік в АТО, а в неї не має грошей. Незважаючи на це вони все-таки придбали всі необхідні для операції речі та медикаменти. Грошові кошти для себе за дану операцію з будь-кого не вимагала, в тому числі з ОСОБА_9 та ОСОБА_15 . Чоловіка ОСОБА_9 ОСОБА_16 вона взагалі перший раз побачила в палаті перед операцією. Перед проведенням операції був зібраний консиліум лікарів на якому було вирішено, що саме вона, як лікар акушер-гінеколог вищої категорії, буде проводити дану операцію, так як має найбільший досвід в проведенні такого роду операцій. Самостійно прийняти рішення про проведення нею такої операції вона не має права, таке рішення приймає тільки консиліум лікарів. В день проведення операції, а саме перед самою операцією, до неї в кабінет прийшов невідомий їй молодий чоловік, як потім з`ясувалось ОСОБА_10 , якого раніше вона не знала і не бачила, та розпитував у неї чи буде вона проводити операцію у ОСОБА_9 . На це вона запитала у нього хто він такий. Цей молодий чоловік відповів, що він найкращий друг сім`ї ОСОБА_16 і повідомив, що ОСОБА_17 просив зайти до неї. На запитання щодо місцяперебування ОСОБА_17 , молодий чоловік відповів, що ОСОБА_17 в госпіталі на лікуванні. На її запитання, що за чоловік тоді знаходиться з ОСОБА_18 в палаті, він відповів, що це не може бути ОСОБА_17 . Тоді вона сказала, що зараз покличе того чоловіка з палати, однак цей хлопець сказав, що не треба. Далі він сказав, що хоче її «отблагодарить». Вона подумала, що він хоче подарувати їй квіти або цукерки, але оскільки вона ще не провела операцію, то відмовилась від такої подяки. Після цього він сказав, що поспішає та попросив передати привіт ОСОБА_9 та вийшов з кабінету. Після нього вона теж одразу вийшла з кабінету та пішла робити операцію. Операція у ОСОБА_9 була проведена успішно. Після проведення операції була дуже засмучена через те, що бахіли, в яких вона проводила операцію, виявились неякісними і кров, яка була на них, потрапила на її взуття, що може бути небезпечним, враховуючи наявність у ОСОБА_9 хронічного захворювання. Зайшла в ординаторську, щоб зняти спецодяг та провести заходи дизенфекції. Після цього зайшла в свій службовий кабінет. Через короткий проміжок часу до її службового кабінету зайшли невідомі їй чоловіки, які представились працівниками поліції, один з них був з відеокамерою та проводив зйомку. Ці чоловіки повідомили їй, що вона вимагала грошові кошти та почали проводити обшук. Вони сказали, що так потрібно, у зв`язку з чим вона їм не забороняла його проводити. Під час обшуку оглядали її особисті речі, шухляди та тумбочки, які знаходились в кабінеті. На її робочому столі, під паперами, вони знайшли грошові кошти скріпленні резинкою. Що це були за кошти вона не знала. З приводу того, що працівниками поліції на її руках була виявлена хімічна речовина люмінофор, який був також виявлений на грошових коштах купюрами номіналом по 500 гривень, які були виявлені на робочому столі в її кабінеті, зазначила, що можливо той чоловік, який приходив до неї з приводу ОСОБА_9 , брався за ручку вхідних дверей до її кабінету, за яку в подальшому і вона бралася, або можливо ця речовина потрапила їй на руки, коли працівники поліції робили змиви тампонами, за які голими руками брався працівник поліції. Після вказаних подій вона керівництвом лікарні була відсторонена від нагляду за ОСОБА_9 . Через деякий час в приміщенні лікарні ОСОБА_9 та ОСОБА_15 звернулись до неї та сказали, що не звертались в поліцію, будь-яких заяв на неї не писали. ОСОБА_9 запевняла, що може повідомити куди потрібно як все було насправді. У зв`язку з цим вона зателефонувала своєму адвокату, якому ОСОБА_9 надала письмові пояснення, згідно яких вона вказала, що не знає ОСОБА_10 , в поліцію вона не зверталась, ніяких коштів у неї ОСОБА_7 не вимагала та вона не має будь-яких претензій до останньої. Крім того стверджувала, що не розголошувала інформацію з вказівкою на конкретних осіб про наявність у них захворювання на СНІД, під час проведення обшуку працівниками поліції в її кабінеті.
Потерпіла ОСОБА_9 до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила.
Відповідно до положень ст. 57 КПК України потерпілий зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття. Європейський суд з прав людини у своїй практиці (рішення «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, тощо) неодноразово доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Потерпіла ОСОБА_9 була присутня під час проведення підготовчого судового засідання, яке було призначено на 10.04.2018 та під письмову розписку (а.п.50, т.2) була повідомлена про час, день та місце проведення наступного судового засідання. В судові засідання призначені на 25.04.2018 та 17.05.2018 потерпіла ОСОБА_9 не з`явилась, надавши при цьому до суду заяви про їх проведення за її відсутності (а.п. 71, 79, т. 2). 14.06.2018 та 18.09.2018 в судове засідання ОСОБА_9 також не з`явилась та не повідомила про причини своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду кримінального провадження, шляхом отримання телефонограм за мобільним номером телефону яким вона користується. В подальшому потерпіла ОСОБА_9 телефонограми не отримувала, а тому про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася тільки шляхом направлення судових повісток за місцем її проживання, вказаному в обвинувальному акті, однак до суду повертались конверти з відміткою причини повернення судових викликів «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням можливої тимчасової відсутності потерпілої за місцем свого проживання, на підставі ч.2 ст.135 КПК України, судом повістка для передачі потерпілій була направлена до відповідної житлово-експлуатаційної організації, проте вона не була отримана потерпілою. Враховуючи вказані обставини, судом з метою забезпечення належного повідомлення потерпілої про час, дату та місце проведення судового розгляду кримінального провадження та забезпечення дослідження всіх доказів по справі, зокрема допиту потерпілої ОСОБА_9 , було направлено запити до відповідних адресно-довідкових бюро в Кіровоградській та Чернігівській області, оскільки прокурором в судовому засіданні було повідомлено, що потерпіла ОСОБА_9 проживає в місті Чернігові, щодо зареєстрованого місця проживання останньої. Згідно довідок отриманих судом з вищевказаних адресно-довідкових бюро потерпіла ОСОБА_9 дійсно зареєстрована за адресою, яка вказана в обвинувальному акті, за якою судом неодноразово і надсилались судові виклики. Крім того, з довідки УДМС України в Чернігівській області було встановлено, що до 22.02.2017 потерпіла ОСОБА_9 була зареєстрована по АДРЕСА_2 . Направлений судом за цією адресою виклик до суду був отриманий потерпілою ОСОБА_9 (а.п.55, т.3), однак в чергове судове засідання вона знову не з`явилась та про причини своєї неявки не повідомила. В подальшому судом направлялись потерпілій судові виклики одночасно за вищевказаними адресами, однак потерпіла до суду не з`являлась, причини неявки суду не повідомляла. Також судом застосовано до потерпілої грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин, однак змін в процесуальній поведінці останньої не настало.
Згідно правової позиції висловленої колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 по справі № 469/898/15-к, номер провадження 51-8984км18, сторона обвинувачення, на яку відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, зобов`язана забезпечити явку в судове засідання потерпілого, показання якого можуть мати ключове значення при доказуванні винуватості обвинуваченого.
Таким чином судом було вжито всі можливі заходи для забезпечення повідомлення ОСОБА_9 про час, день та місце проведення судових засідань і особистої участі останньої під час розгляду кримінального провадження та її допиту, натомість стороною обвинувачення не виконано обов`язок, передбачений ч.1 ст.92 КПК України, а потерпілою обов`язок, передбачений ст.57 КПК України.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що 15.12.2017, близько 7-00 години, він з дружиною ОСОБА_9 прибули в КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Близько 10-00 години завідуючою акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 була проведена операція кесарів розтин у його дружини. Сам він постійно перебував з дружиною в лікарні за дві години до операції та ще шість днів після операції. Саму ОСОБА_7 він побачив перший раз в коридорі перед операцією. ОСОБА_7 перебуває з його матір`ю в товариських відносинах, оскільки раніше працювала фельдшером КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Саме його матір домовилась з керівництвом КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» з приводу народження дитини саме в цій лікарні. Про факти вимагання у його дружини ОСОБА_7 коштів за проведення операції йому не було відомо. Про такі обставини йому не повідомляли ні дружина, ні батьки. В нього особисто ОСОБА_7 коштів за проведення будь-яких дій ні до операції, ні після операції не вимагала. Всі необхідні ліки для проведення операції він придбав самостійно. В подальшому йому стало відомо, що його дружина звернулась до поліції з заявою про вимагання ОСОБА_7 грошових коштів за проведення операції, а остання була викрита працівниками поліції в момент одержання грошових коштів. З цього приводу дружина нічого конкретно не пояснила, тільки сказала, що не хотіла його турбувати та хотіла зберегти сімейний бюджет. Вказував, що з ОСОБА_10 познайомився багато років тому, коли працював на будівництві. ОСОБА_10 був продавцем в будівельному магазині та декілька разів привозив їм товар на будівництво. Більше з ним ніколи не контактував, дружніх відносин з ним він не підтримував та не підтримує на даний час. ОСОБА_10 не є і ніколи не був другом його з ОСОБА_9 сім`ї. Прізвище ОСОБА_10 стало йому відомо під час досудового розслідування, до цього часу він знав лише його ім`я. Чи знала його дружина ОСОБА_10 йому не відомо. Могла побачити номер ОСОБА_10 в його телефоні, оскільки неодноразово переглядала контакти в телефоні, та зберегти в своєму телефоні. В день проведення кесаревого розтину ОСОБА_10 він не бачив та не знав, що той був в КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Про допомогу до ОСОБА_10 він не звертався. Чи зверталась про допомогу до ОСОБА_10 його дружина він не знає. Сумнівається в тому, що ОСОБА_7 вимагала кошти у його дружини за проведення операції, оскільки ОСОБА_7 давно знайома з його матір`ю і перебуває в товариських відносинах.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_9 являється дружиною його сина ОСОБА_16 . На початку вагітності ОСОБА_9 була постановлена на облік в жіночу консультацію, яка розташована на вулиці Жадова в місті Кропивницькому. ОСОБА_9 повідомила сину, що там з нею не дуже добре поводяться, а син зателефонував їй та запитав чи не має вона можливості домовитись про постановлення на облік ОСОБА_9 в іншому місці. Оскільки вона 25 років пропрацювала фельдшером в Крупській медичній амбулаторії КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», вони звернулись в жіночу консультацію вказаної лікарні. Там їй повідомили, що треба отримати дозвіл в завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_7 . Прийшовши до ОСОБА_7 вона запитала чи можна поставити до них на облік її невістку ОСОБА_9 . На це ОСОБА_7 сказала, що треба отримати дозвіл у головного лікаря. Після цього вони написали відповідну заяву та пішли до головного лікаря. Враховуючи, що вона в минулому була працівником КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», головний лікар надав свою згоду та поставив відповідну резолюцію на заяві. Потім з цією заявою вони пішли до ОСОБА_7 , яка запропонувала бути лікарем у ОСОБА_9 . Оскільки інших лікарів вона не знала, так як в лікарні з часу коли вона там працювала змінилося багато лікарів, а з ОСОБА_7 у неї були нормальні відносини, то погодилась на пропозицію останньої. Під нагляд ОСОБА_7 її невістка ОСОБА_9 поступила вже на пізніх строках вагітності. Ні до операції, ні після операції ОСОБА_9 не казала їй про те, що з неї вимагають грошові кошти в сумі 5000 гривень за проведення кесаревого розтину. Сама ОСОБА_7 у неї особисто також не вимагала грошові кошти за будь-що. 15.12.2017 вона разом з чоловіком приїхала в лікарню, де їм через 10 хвилин після приїзду винесли дитину. В палаті з ОСОБА_9 був син, вона в палату не заходила. Про те що ОСОБА_7 нібито отримала грошові кошти за проведення операції у ОСОБА_9 вона дізналася 19.12.2017 під час знаходження в лікарні. Щодо цього ОСОБА_9 сказала їй, що це не вона писала заяву в поліцію. Зазначала, що ОСОБА_10 вона не знає та ОСОБА_9 про нього їй нічого не говорила.
Свідок ОСОБА_19 пояснила, що працює лікарем акушером-гінекологом в гінекологічному відділенні КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». До КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_9 була прийнята у зв`язку з тим, що про це попросила мати її чоловіка, яка працювала в цій лікарні фельдшером на протязі багатьох років та дуже добре себе зарекомендувала. До кого вона зверталась з таким проханням їй не відомо, але думає що до головного лікаря та завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням. Взагалі рішення про постановлення на облік в лікарні приймає головний лікар. Після того, як ОСОБА_9 надійшла до акушерсько-гінекологічного відділення КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» було зібрано консиліум лікарів, в якому брала участь вона, заступник головного лікаря - начальник медичної частини та завідуюча акушерсько-гінекологічним відділенням. Під час цього консиліуму було визначено показання до проведення операції - кесарів розтин у ОСОБА_9 та тих, хто буде приймати участь в цій операції. Лікар, який буде проводити операцію, був визначений консиліумом, а затверджував кандидатуру цього лікаря заступник головного лікаря - начальник медичної частини. Цим лікарем було визначено завідуючу акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_7 , оскільки зважаючи на стан здоров`я ОСОБА_9 , а саме наявність хронічного інфекційного захворювання, та складність операції, необхідно було призначати досвідченого лікаря, а ОСОБА_7 мала значний професійний досвід та є акушером - гінекологом вищої категорії. Відповідно до клінічних протоколів, затверджених МОЗ України, кесарів розтин - це операція, яка проводиться лікарем акушером - гінекологом першої та вищої категорії. З приводу подій, які сталися з ОСОБА_7 , вона спілкувалась з ОСОБА_9 , яка сказала, що «вона цього не робила». Інших подробиць з цього приводу вона не розповідала. Крім того, доповнила, що перед операцією, ті хто беруть в ній участь тричі миють руки з милом та тричі обробляють спеціальними дезінфікуючими засобами, таким же чином обробляються руки і після операції.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що працює заступником головного лікаря КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» по лікувальній роботі. Після надходження вагітної жінки до акушерсько-гінекологічного відділення завідуюча цим відділенням доповідає їй про це. Якщо у вагітної є якісь патології, в тому числі інфекційні, її спочатку оглядають профільні спеціалісти, після чого створюється спеціальна комісія лікарів (ЛКК), яка оглядає таку вагітну і доповідає про прийняте рішення щодо методу проведення пологів. У випадку з ОСОБА_9 була створена така комісія лікарів. На цій комісії ОСОБА_7 зробила доповідь як завідуюча акушерсько-гінекологічним відділенням про стан здоров`я ОСОБА_9 , в тому числі повідомила про наявність у ОСОБА_9 гострого хронічного інфекційного захворювання. За результатами проведеної ЛКК було прийнято рішення про проведення у ОСОБА_9 операції - кесарів розтин. У проведенні кесаревого розтину беруть участь два або три хірурга, а тому під час ЛКК визначається керуючий хірург, а інші йому асистують. Гостра інфекційна хвороба, яка була у ОСОБА_9 ускладнювала проведення операції, оскільки дитину після розтину потрібно було швидко та дуже обережно вилучити з тіла породілля, щоб дитина та хірург не заразилися інфекцією. У зв`язку з цим на ЛКК було прийнято рішення про призначення оперуючим лікарем, під час проведення кесаревого розтину у ОСОБА_9 , завідуючу акушерсько-гінекологічним відділення ОСОБА_7 , так як вона була в акушерсько-гінекологічному відділенні єдиним лікарем вищої категорії, мала значний досвід роботи та найбільш підходящі професійні навички для проведення вказаної операції. Проведення кесаревого розтину може бути призначено тільки за результатами проведеної ЛКК. Остаточне рішення щодо призначення керуючого хірурга, який буде проводити кесарів розтин, під час засідання ЛКК приймає вона, оскільки є головою такої комісії. Крім того, зазначила, що перед операцією, ті хто беруть в ній участь тричі миють руки з милом та тричі обробляють спеціальними дезінфікуючими засобами, таким же чином обробляються руки і після операції.
Свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що працює лікарем акушером-гінекологом в акушерсько-гінекологічному відділенні КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Брав участь у консиліумі лікарів щодо прийняття рішення про проведення оперативного втручання у ОСОБА_9 , а саме проведення кесаревого розтину. В цьому консиліумі брали участь три лікарі та заступник головного лікаря - начальник медичної частини. Для проведення кесаревого розтину обов`язково призначається лікар, який безпосередньо буде виконувати кесарів розтин, а інші лікарі будуть йому асистувати. У проведенні кесаревого розтину у ОСОБА_9 брав участь він, ОСОБА_7 , анестезіолог ОСОБА_22 , медична операційна сестра, операційна санітарка, лікар неонатолог ОСОБА_23 і акушерка. Під час проведення вищевказаного консиліуму лікарів, лікарем, який повинен був безпосередньо проводити операцію, було визначено завідуючу акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_7 , оскільки проведення кесаревого розтину у ОСОБА_9 ускладнювалось її специфічним захворюванням, а ОСОБА_7 мала найвищу лікарську кваліфікацію серед лікарів відділення та значний досвід роботи. Кінцеве рішення щодо призначення лікаря, який безпосередньо повинен був проводити кесарів розтин, приймалось начальником медичної частини ОСОБА_20 . З приводу подій, які відбувались у ОСОБА_7 після проведення кесаревого розтину у ОСОБА_9 зазначив, що після операції разом з ОСОБА_7 зайшов в ординаторську, де остання взяла свою чашку та пішла до себе в кабінет. Приблизно через одну хвилину в ординаторську зайшов якийсь чоловік та запитав хто буде оглядати вагітних жінок, так як у завідуючої відділенням ОСОБА_7 працівники поліції проводять слідчі дії. Він вийшов у коридор та побачив біля кабінету ОСОБА_7 двох чоловіків, які нікого до неї в кабінет не пускали. Приблизно через одну годину в ординаторську зайшла ОСОБА_7 та сказала, що відлучиться у своїх справах. Вказував, що до операції та після операції він контактував з ОСОБА_9 тільки як черговий лікар, коли був на чергуванні та проводив обходи в палатах. Крім того, зазначив, що перед операцією, ті хто беруть в ній участь тричі миють руки з милом та тричі обробляють спеціальними дезінфікуючими засобами, таким же чином обробляються руки і після операції.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні надала показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_21 .
Свідок ОСОБА_25 , особа якої не встановлена судом через відсутність у свідка будь-яких документів і не оформлення їх у відповідних компетентних державних органів, в судовому засіданні пояснила, що 15.12.2017, точного часу не пам`ятає, йшла по вулиці Великій Перспективній в місті Кропивницькому в сторону Центрального ринку. До неї підійшли невідомі їй хлопці, які представились працівниками поліції, та запропонували їй бути понятою при проведенні слідчих дій. Вона надала свою згоду бути понятою, після чого разом з працівниками поліції зайшла до будівлі, яка була розташована напроти кінотеатру «Мир». Щодо причини залучення її в якості понятої при проведенні слідчих дій, працівники поліції пояснили, що в районній лікарні лікар незаконно вимагає грошові кошти у хлопця на ім`я ОСОБА_26 за проведення операції кесарів розтин у його дружини. Вказаний хлопець також був поряд та підтвердив, що дійсно лікар вимагає у нього грошові кошти в сумі 5000 гривень за проведення операції кесарів розтин у його дружини, хоча він вже заплатив за дану операцію. Крім неї понятою була запрошена ще одна дівчина. У вказаній будівлі в її присутності та іншої понятої, порошкоподібною речовиною були помічені грошові кошти в сумі 5000 гривень купюрами номіналом по 500 гривень кожна. Після чого працівники поліції освітили дані купюри спеціальною лампою від чого купюри світилися світло-зеленим кольором. Далі ці кошти працівники поліції поклали до пакету та опечатали, а вона та друга понята розписались на ньому. Після цього вона, друга понята, слідчий, дівчина експерт та ще один працівник поліції на машині поїхали до КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Біля лікарні в машині вони пробули близько двох годин. Потім слідчий сказав, що треба йти і вони всі разом піднялися на третій поверх вказаної лікарні та зайшли до кабінету ОСОБА_7 , яка перебувала в кабінеті сама. Слідчий запитав у ОСОБА_7 чи не брала вона сьогодні у кого-небудь грошові кошти. ОСОБА_7 відповіла, що не брала та повідомила, що в неї є зараз тільки її заробітна плата. Коли крім заробітної плати знайшли ще кошти, зокрема в тумбочці разом з заявами різних осіб, вона сказала, що позичила їх. Після цього ОСОБА_7 почала нервувати та плакати. На запитання слідчого щодо причин її знервованості, ОСОБА_7 відповіла, що тільки що купалася в СНІДі, однак у кого саме був СНІД вона конкретно не називала. У зв`язку з цим слідчий запитав чи має вона право розголошувати інформацію, яка являється лікарською таємницею. На це ОСОБА_7 нічого не відповіла. Далі на робочому столі ОСОБА_7 під паперами працівники поліції знайшли грошові кошти купюрами номіналом по 500 гривень, які були обмотані резинкою. Вказані грошові кошти працівники поліції розклали на столі та освітили спеціальною лампою. Дані грошові кошти світилися світло-зеленим кольором. Коли даною лампою освітили руки ОСОБА_7 , вони також світилися світло-зеленим кольором. Після цього з рук ОСОБА_7 працівники поліції зробили змиви, які поклали в пакет та запакували. На даному пакеті вона та друга понята поставили свої підписи. Зазначала, що під час проведення обшуку ОСОБА_7 просила адвоката та хотіла подзвонити своєму чоловікові. На це слідчий повідомив їй, що спочатку буде проведений обшук, а потім вона буде дзвонити чоловікові. Також вказала, що коли працівники поліції пропонували їй бути понятою, вона повідомляла їм, що в неї взагалі немає документів, які б підтверджували її особу, однак працівники поліції сказали їй, що нічого страшного та записали анкетні дані з її слів.
Решта свідків по даному кримінальному провадженню щодо виклику яких до суду заявлялось клопотання стороною обвинувачення, викликалась до суду для допиту у якості свідків з застосуванням усіх можливих процесуальних засобів виклику, судом вживались самостійні дії щодо встановлення їх дійсного місця знаходження, тощо, - однак до суду вони не з`явились, участь їх в судовому засіданні прокурором на виконання вимог ч.3 ст.23 КПК України не була забезпечена.
Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.368 та ст.132 КК України, надані суду для дослідження в порядку, передбаченому ст.ст. 357-358 КПК України, наступні носії інформації, письмові та речові докази:
- заява ОСОБА_10 в якій останній повідомляє про факт вимагання завідуючою акушерсько-гінекологічного відділення КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 5000 гривень за вирішення питання про проведення оперативного втручання, а саме кесаревого розтину під час пологів у його знайомої ОСОБА_9 (а.п. 9, т.1);
- протокол огляду, ідентифікації (помічення) та вручення грошових коштів від 15.12.2017, згідно якого ОСОБА_10 добровільно надав грошові кошти в сумі 5000 гривень, а саме 10 купюр номіналом по 500 гривень кожна, для документування злочинної діяльності ОСОБА_7 , які були оглянуті та помічені з усіх сторін невидимим люмінофорним барвником і врученні ОСОБА_10 для передання неправомірної вигоди ОСОБА_7 на вимогу останньої. Зразок хімічної речовини, якою було помічено вищевказані грошові кошти, перенесено на марлевий тампон та упаковано в спецпакет № 3939059 (а.п. 30-34, т. 1);
- протокол огляду місця події від 15.12.2017 та відеофіксація даної слідчої дії, з яких вбачається, що 15.12.2017 слідчий СУ ГУНП в Кіровоградській області та працівники відділу УЗЕ в Кіровоградській області ДЗЕ НП України зайшли до кабінету завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_7 , який розташований на третьому поверсі будівлі КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», яка розташована по вулиці Аерофлотській, 5 в місті Кропивницькому. В ньому перебували ОСОБА_7 та ще одна жінка, яка одразу вийшла з кабінету. На запитання слідчого чи отримувала ОСОБА_7 цього дня грошові кошти в сумі 5000 гривень від чоловіка на ім`я ОСОБА_27 , остання повідомила, що будь-яких грошових коштів не отримувала, в тому числі в сумі 5000 гривень від зазначеного чоловіка на ім`я ОСОБА_27 . На запитання слідчого зазначила, що тільки закінчила робити операцію ОСОБА_9 та в кабінеті не має грошових коштів, крім її заробітної плати, яка лежить в гаманці у сумці. Потім працівники поліції запросили до кабінету понятих. В цей час ОСОБА_7 звернулась до працівників поліції та запитала: «чому вони не прийшли до операції, коли вона там «купалася у СНІДі»?. На запитання слідчого чому ОСОБА_7 «купалася у СНІДі», остання відповіла, щоб вони пішли та запитали «у неї». На це слідчий запитав у кого є захворювання на СНІД та зазначив, що вона як лікар не має права розголошувати медичну таємницю про наявність у людини такого захворювання. ОСОБА_7 відповіла, що не розголошувала її. Після цього слідчий з`ясовував анкетні дані ОСОБА_7 . На пропозицію слідчого ОСОБА_7 з шухляди її робочого столу дістала грошові кошти в сумі 500 гривень, а саме 3 купюри номіналом по 100 гривень кожна та одну купюру номіналом 200 гривень; грошові кошти в сумі 1000 гривень, а саме 4 купюри номіналом по 200 гривень кожна та 2 купюри номіналом по 100 гривень кожна та грошові кошти в сумі 500 гривень, а саме 5 купюр номіналом по 100 гривень кожна, які знаходились серед заяв осіб на медичне обслуговування в КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня». Вказані кошти були оглянуті працівником поліції. Потім на пропозицію слідчого ОСОБА_7 дістала з свого гаманця грошові кошти в сумі 4400 гривень, а саме 25 купюр номіналом по 100 гривень кожна, 1 купюру номіналом 500 гривень та 7 купюр номіналом по 200 гривень кожна, які були оглянуті працівником поліції. Після цього працівник поліції взяв вказаний гаманець ОСОБА_7 , відкрив закритті відділи гаманця та оглянув їх. Далі на пропозицію слідчого ОСОБА_7 витягла всі речі з своєї сумки та надала її працівнику поліції для огляду. Працівником поліції в сумці було виявлено та оглянуто грошові кошти в сумі 85 гривень, а саме 1 купюру номіналом 50 гривень, 2 купюри номіналом по 20 гривень кожна, 8 купюр номіналом по 1 гривні кожна, 1 купюру номіналом 5 гривень та 1 купюру номіналом 2 гривні. Було оглянуто поліетиленовий пакет ОСОБА_7 з речами, папки з медичними картками пацієнтів та іншими документами та куртку, яка лежала на дивані. Після цього працівник поліції відкрив шухляди робочого столу ОСОБА_7 , оглянув їх та витягував з них речі, які також оглянув. Коли працівник поліції складав речі назад у шухляду, ним було виявлено на зазначеному столі грошові кошти в сумі 5000 гривень, а саме 10 купюр по 500 гривень кожна. На запитання слідчого, що це за кошти, ОСОБА_7 відповіла, що до неї заходив якийсь чоловік, який представився другом ОСОБА_17 (чоловіка ОСОБА_9 ), і мабуть залишив ці кошти, коли вона була в операційній. Зазначила, що ці кошти вона раніше не бачила. Ці кошти були оглянуті працівником поліції, оголошені та записані серії та номери грошових купюр. Після цього працівник поліції освітив дані грошові купюри люмінесцентною лампою «Delux WL026 8 W». Грошові купюри мали жовто-зелене випромінювання. В подальшому вищевказані грошові кошти в сумі 5000 гривень та грошові кошти в сумі 2000 гривень, які знаходились в шухляді робочого столу ОСОБА_7 , були вилучені та упаковані в спецпакети за № 4470175 та № 4470176 відповідно, на яких розписалися поняті (а.п. 35-38, т. 1);
- протокол освідування особи від 15.12.2017 та відеофіксація даної слідчої дії, під час якого 15.12.2017, о 12-06 годині, слідчий СУ ГУНП в Кіровоградській області в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_7 , який розташований на третьому поверсі будівлі КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», яка розташована по вулиці Аерофлотській, 5 в місті Кропивницькому, в присутності понятих повідомив ОСОБА_7 про проведення слідчої дії освідування ОСОБА_7 для виявлення на її тілі слідів кримінального правопорушення на підставі постанови прокурора прокуратури Кіровоградської області від 15.12.2017 та оголосив її зміст. Після цього з даною постановою ознайомив ОСОБА_7 , яка відмовилась від підпису про ознайомлення, вказавши, що бажає залучити захисника до проведення з нею даної слідчої дії. Далі інший працівник поліції розпакував одноразові перчатки та одягнув їх. Після цього взяв люмінесцентну лампу «Delux WL026 8 W» та, освітивши долоні ОСОБА_7 , повідомив, що на правій долоні наявне жовте-зелене сяйво. В цей час інший працівник поліції розпакував стерильний бинт та взявши його голими руками відрізав ножицями два шматки бинта. Ці шматки бинта потім взяв працівник поліції, який освітлював долоні ОСОБА_7 люмінесцентною лампою, та зробив ними змиви з поверхонь рук останньої для проведення експертизи з метою встановлення наявності на руках спеціальної люмінесцентної хімічної речовини. Ватний тампон зі змивом з правої руки був упакований в спецпакет № 3939058, а ватний тампон зі змивом з лівої руки в спецпакет № 3939057. Від підписання протоколу про проведення освідування ОСОБА_7 відмовилась (а.п. 41-43, т. 1);
- висновок судово-хімічної експертизи від 20.12.2017 № 336 з фототаблицею, згідно якого на грошових коштах у вигляді 10 купюр по 500 гривень кожна, які були виявлені та вилучені у кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», який розташований по вулиці Аерофлотській, 5 в місті Кропивницькому, під час проведення 15.12.2017 огляду місця події, та були упаковані в спецпакет № 4470175, міститься з обох сторін нашарування речовини (плями, розводи), яка під ультрафіолетовими променями має світіння жовто-зеленого кольору (а.п. 107-119, т. 1);
- висновок судово-хімічної експертизи від 29.12.2017 № 1493 з фототаблицею, згідно якого на грошових коштах у вигляді 10 купюр по 500 гривень кожна, які були виявлені та вилучені під час проведення 15.12.2017 огляду місця події у кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», який розташований по вулиці Аерофлотській, 5 в місті Кропивницькому, і упаковані в спецпакет № 4470175, та тампонах, якими під час проведення освідування 15.12.2017 ОСОБА_7 було зроблено змиви з поверхонь обох рук останньої, що були упаковані в спецпакет № 3939058 та спецпакет № 3939057, міститься хімічна речовина люмінофор. Спеціальна хімічна речовина, що виявлена на поверхнях наданих на дослідження грошових купюр, та на тампонах із змивами з поверхонь обох рук ОСОБА_7 збігаються за хімічним складом і мають спільну родову належність між собою та із наданим зразком спеціальної хімічної речовини, якою 15.12.2017 були помічені грошові кошти в сумі 5000 гривень для передачі неправомірної вигоди ОСОБА_7 та упаковані в спецпакет № 3939059 (а.п. 123-134, т. 1);
- протокол про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 19.12.2017 з відеозаписом та стенограмою до нього (а.п. 179-181, т.1) та протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо, - відео контролю стосовно завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 від 19.12.201 з відеозаписом та стенограмою до нього (а.п. 182-184, т. 1), з яких вбачається, що: 15.12.2017, 8-59 годині, ОСОБА_10 зайшов до приміщення КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», який розташований по вулиці Аерофлотській, 5 в місті Кропивницькому. Після чого піднявся на третій поверх та, дочекавшись своєї черги, зайшов до кабінету завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 . В кабінеті ОСОБА_10 повідомив, що він прийшов від ОСОБА_28 , яка перебуває на операції. ОСОБА_7 запитала у ОСОБА_10 , чи являється він чоловіком ОСОБА_29 . ОСОБА_10 відповів, що чоловіка ОСОБА_29 перевели в госпіталь. ОСОБА_7 запитала, а хто ж тоді знаходиться в палаті з ОСОБА_18 . ОСОБА_10 відповів, що там перебуває свекруха ОСОБА_29 . ОСОБА_7 запитала, а худенький чоловік в палаті, це хто. ОСОБА_10 сказав, що це ОСОБА_17 , чоловік ОСОБА_29 , але він не знав, що він перебуває в палаті з ОСОБА_18 . Після цього ОСОБА_10 сказав, що ОСОБА_30 попросила його їй допомогти. На це ОСОБА_7 запитала: ким він являється Яні?. ОСОБА_10 повідомив, що він друг сім`ї. Далі зазначив, що він з приводу «благодарності», за це йому казала ОСОБА_30 та хоче «отблагодарить». ОСОБА_7 відповіла щоб він підійшов після операції. У зв`язку з цим ОСОБА_10 запитав о котрій годині можна підійти. ОСОБА_31 повідомила, що об 11-00 годині. Оперувати буде вона, однак призначення також робить анестезіолог. ОСОБА_10 сказав, а раніше не можна. ОСОБА_7 зазначила, що вона б не хотіла. Після цього ОСОБА_7 запитала, чи може він почекати, чи поспішає. Далі ОСОБА_10 виходить з кабінету та просить передати привіт ОСОБА_32 .
Оцінюючи зазначені вище докази з точки зору їх допустимості, суд дійшов висновків про недопустимість наступних доказів: протоколу огляду місця події від 15.12.2017 та відеофіксації даної слідчої дії в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 , протоколу освідування ОСОБА_7 від 15.12.2017 та відеофіксації даної слідчої дії, висновку судово-хімічної експертизи від 20.12.2017 № 336 і висновку судово-хімічної експертизи від 29.12.2017 № 1493, за таких підстав.
Так, відповідно до положень ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно ч.2 ст.233 КПК України під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Зі змісту ст.233-234 КПК України вбачається, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що будь-яке проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе тільки на підставі попереднього рішення про це слідчого судді або добровільної згоди особи, яка ним володіє, а в разі проникнення у передбачених законом випадках до житла чи іншого володіння особи без отримання попереднього дозволу слідчого судді чи особи, яка ним володіє, в будь-якому випадку потребує подальшої легалізації проникнення у житло чи інше володіння особи шляхом звернення до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку.
Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Положеннями ст.87 КПК України встановлено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, зокрема здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 (справа № 1?31/2011) визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Підставою визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 15.12.2017 та відеофіксації даної слідчої дії в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 є недотримання вищевказаних вимог КПК України для проведення даної слідчої дії.
Так, в матеріалах кримінального провадження відсутня як ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 , так і дані про надання дозволу на проведення такої слідчої дії від самої ОСОБА_7 . Також в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про звернення слідчого чи прокурора до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 вже після проведення вказаної слідчої дії та надання слідчим суддею такого дозволу.
Судом встановлено, що слідчим суддею не ухвалювались рішення про надання дозволу на проведення огляду в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 , а володільцем вказаного службового приміщення не надавалась добровільна згода на його огляд.
Таким чином проведення огляду в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 без отримання дозволу слідчого судді є істотним порушенням прав та свобод останньої, що є підставою для визнання протоколу огляду місця події від 15.12.2017 та відеофіксації даної слідчої дії недопустимим доказом.
Крім того, дослідженням протоколу огляду місця події від 15.12.2017 та відеозапису даної слідчої дії в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 встановлено, що під приводом огляду місця події слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області та працівниками відділу УЗЕ в Кіровоградській області ДЗЕ НП України, всупереч вимог ч.6 ст.236, ст.237 КПК України, фактично проведено обшук кабінету ОСОБА_7 , а саме здійснено відкриття та внутрішній огляд шухлядок столу, службової документації, перевірку внутрішнього вмісту інших речей з метою відшукання доказів злочинної діяльності ОСОБА_7 , а тому суд вважає це окремою підставою для визнання цього доказу недопустимим, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 07.06.2018 (справа №740/5066/15-к), від 26.02.2019 (справа №266/4000/14-к), від 19.03.2019 (справа №380/157/14-к), а також від 22.05.2019 (справа №640/2449/16-к).
З огляду на викладене, суд констатував наявність в діях вищевказаних службових осіб, причетних до таких процесуальних дій, ознак злочину, передбаченого ст.162 КК України порушення недоторканості житла чи іншого володіння особи.
Недопустимим доказом по справі суд визнав також і протокол освідування ОСОБА_7 від 15.12.2017 та відеофіксацію даної слідчої дії, з огляду на наступне.
Постановою прокурора прокуратури Кіровоградської області від 15.12.2017 прийнято процесуальне рішення про освідування підозрюваної ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.1 ст.241 КПК України слідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Зі змісту даної правової норми вбачається, що така слідча дія як освідування проводиться тільки з особою, яка має процесуальний статус підозрюваного, свідка чи потерпілого, для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, при цьому вказані особи, згідно ст.ст. 42, 56, 66 КПК України, мають певні процесуальні права, зокрема користуватись правовою допомогою адвоката для захисту або представництва особистих прав та інтересів.
Чинним КПК України, зокрема ч.1 ст.42 КПК України, визначено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_7 , до проведення з нею такої слідчої дії як освідування, набула у відповідності до вимог ст.ст. 208, 276-279 КПК України процесуального статусу підозрюваної по кримінальному провадженню, що давало б законні підстави слідчому для проведення з нею зазначеної слідчої дії.
Таким чином, проведення освідування ОСОБА_7 , яка до проведення даної слідчої дії не набула у встановленому законом порядку статусу підозрюваної по кримінальному провадженню, тягне за собою визнання судом недопустимим як доказ протоколу освідування ОСОБА_7 .
З огляду на те, що огляд місця події в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 , а також освідування ОСОБА_7 проведено з порушенням порядку, встановленого ст. 223, 234, 236, 241 КПК України, суд дійшов висновку, що всі докази, отримані за результатами проведення таких слідчих дії, є недопустимими.
Так, висновок судово-хімічної експертизи від 20.12.2017 № 336 та висновок судово-хімічної експертизи від 29.12.2017 № 1493, суд не врахував як докази на підтвердження винуватості обвинуваченої, оскільки грошові кошти у вигляді 10 купюр по 500 гривень кожна та тампони, якими під час проведення освідування ОСОБА_7 було зроблено змиви з поверхонь обох рук останньої, що були предметом експертного дослідження, були вилучені під час огляду службового кабінету обвинуваченої та її подальшого освідування, які визнано судом недопустимими доказами по справі, що узгоджується з положеннями ч.5 ст.101 КПК України, якою передбачено, що висновок експерта не може ґрунтуватись на недопустимих доказах.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що завдання суду не полягає в тому, щоб принципово визначати, чи можуть бути прийнятними певні види доказів (наприклад, докази, здобуті, з точки зору національного закону, в незаконний спосіб) або чи був заявник справді винуватим. Питання, яке суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому, має бути оцінена відповідна «незаконність» і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права обвинуваченого, має бути оцінений характер виявленого порушення (справи «Хан проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», тощо).
Згідно ст.86 КПК України суд при ухваленні судового рішення не може посилатися на недопустимий доказ, однак, з урахуванням того, що вирок суду має бути справедливим, з огляду на вищевказану практику ЄСПЛ, суд надав оцінку протоколу огляду місця події і протоколу освідування ОСОБА_7 від 15.12.2017 з точки зору їх достовірності і достатності для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів разом з оцінкою інших допустимих доказів по справі та у їх взаємозв`язку.
Так, відеофіксацією вказаного вище огляду місця події зафіксовано, що працівник поліції відкрив шухляди робочого столу ОСОБА_7 , оглянув їх та витягував з них речі, які також оглянув. Коли працівник поліції складав речі назад у шухляду, ним було виявлено на зазначеному столі грошові кошти в сумі 5000 гривень, а саме 10 купюр по 500 гривень кожна. На запитання слідчого, що це за кошти, ОСОБА_7 відповіла, що до неї заходив якийсь чоловік, який представився другом ОСОБА_17 (чоловіка ОСОБА_9 ), і мабуть залишив ці кошти, коли вона була в операційній. Зазначила, що ці кошти вона раніше не бачила.
Вказаний протокол огляду місця події не містить, окрім самого факту вилучення грошових коштів в сумі 5000 гривень на робочому столі ОСОБА_7 , даних, пов`язаних з подією злочину, описаною в обвинувальному акті.
В судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердила власні твердження під час огляду місця події, додавши, що після розмови з ОСОБА_17 вона направилась на операцію ОСОБА_9 , а коли повернулась у її кабінеті було проведено «обшук», під час якого вилучено грошові кошти, що їй ніколи не належали. Як вони туди потрапили їй невідомо.
Під час освідування ОСОБА_7 , яке супроводжувалось відео фіксацією, працівник поліції розпакував стерильний бинт та взявши його голими руками відрізав ножицями два шматки бинта. Ці шматки бинта потім взяв працівник поліції, який освітлював долоні ОСОБА_7 люмінесцентною лампою, та зробив ними змиви з поверхонь рук останньої для проведення експертизи з метою встановлення наявності на руках спеціальної люмінесцентної хімічної речовини. Ватні тампони зі змивами були упаковані в спеціальні пакети.
Такі обставини освідування ОСОБА_7 , пов`язані з контактуванням оголених рук працівника поліції з бинтом на який в подальшому нанесені змиви з поверхонь рук ОСОБА_7 , ставлять під сумнів об`єктивність такого освідування, а тому суд констатує відсутність при проведенні даної слідчої дії гарантій від зловживань та свавілля з боку працівників правоохоронних органів.
Дослідженням протоколу про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 19.12.2017 з відеозаписом та стенограмою до нього, а також протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо, - відео контролю стосовно завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 від 19.12.2017 з відеозаписом та стенограмою до нього, встановлено, що носії інформації, як додатки до протоколів, не містять даних про отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_10 за вчинення в інтересах ОСОБА_9 будь-якої дії з використанням службового становища або домовленості з цього приводу. Під час проведення вказаних негласних слідчих (розшукових дій) зафіксована розмова ОСОБА_10 зі ОСОБА_7 в її службовому кабінеті, під час якої ОСОБА_10 повідомив, що він прийшов від ОСОБА_28 , яка перебуває в пологовому відділенні, з приводу «благодарности», а ОСОБА_7 , довго з`ясовуючи у останнього яке ж він має відношення до ОСОБА_33 , на пропозицію останнього з приводу «благодарности» ніяким чином не відреагувала. Факти отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди за будь-які дії, передання останній такої вигоди ОСОБА_10 , домовленості про це з будь ким - на даних носіях інформації не зафіксовані.
Допитані під час судового розгляду свідки, показання яких детально описані судом у вироку, не повідомили суду даних про те, що обвинувачена домовлялась про отримання або отримала неправомірну вигоду за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Більш того, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які доводяться потерпілій ОСОБА_9 чоловіком та свекрухою, пояснили суду, що ОСОБА_9 , поруч з якою вони перебували до та після операції кесарів розтин, жодного разу не повідомляла їм про те, що ОСОБА_7 висувала їй вимогу про надання винагороди за проведення операційного втручання. Вказували, що сумніваються в тому, що ОСОБА_7 могла висувати таку вимогу ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_15 давно знайомі і перебувають в товариських відносинах.
Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_24 , які є медичними працівниками КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», повідомили суду, що рішення про проведення ОСОБА_9 операції кесарів розтин не приймалось і не могло прийматись одноособово ОСОБА_7 , оскільки таке рішення приймається і в даному випадку приймалось консиліумом лікарів на підставі чітких до цього показань, після чого таке рішення підлягає затвердженню і в даному випадку було затверджено начальником медичної частини лікарні.
В обвинувальному акті зазначено, що «30.11.2017 під час проведення чергового медичного огляду ОСОБА_9 у приміщенні КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», ОСОБА_7 повідомила, що за медичними показниками ОСОБА_9 необхідно проводити кесарів розтин, і що за це їй необхідно надати кошти в сумі 5000 гривень». Вказана частина обвинувачення не підтверджується жодним доказом по справі, який можливо було б проаналізувати суду.
Сукупність досліджених та перевірених судом доказів, з урахуванням положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, свідчить, що вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.368 КК України не доведена.
У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року в справі Кобець проти України суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом.
Надані суду у даному кримінальному провадженні докази не містять вагомих ознак, які б вказували на одержання обвинуваченою неправомірної вигоди від ОСОБА_10 за вчинення дій в інтересах ОСОБА_9 з використанням можливостей посади завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням, яку вона обіймає в КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня».
Крім того, окремою підставою для виправдання обвинуваченої за ч.1 ст.368 КК України є наступне.
Як вбачається зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 368 КК України суб`єктом даного злочину є службова особа, яка прийняла пропозицію, обіцянку або одержала неправомірну вигоду, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Тобто відповідальність за передбачений ч.1 ст.368 КК України злочин настає тільки за умови, що службова особа прийняла пропозицію, обіцянку або одержала неправомірну вигоду, а так само попросила надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона, займаючи посаду завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» та будучи службовою особою, отримала неправомірну вигоду в сумі 5000 гривень для себе за проведення операції - кесаревого розтину ОСОБА_9 .
Відповідно до клінічних протоколів, затверджених МОЗ України, кесарів розтин це хірургічна операція, під час якої лікар акушер-гінеколог вилучає дитину через розріз черевної стінки та матки. З даного визначення суті кесаревого розтину можна зробити висновок, що таку операцію робить лікар гінеколог-акушер, який під час її проведення використовує свої професійні навички та знання в сфері медицини.
У постанові Пленуму ВСУ № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26 квітня 2002 року Верховний Суд України зазначив, що відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчинювати, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу.
Таким чином, ОСОБА_7 здійснюючи кесарів розтин у ОСОБА_9 не використовувала можливості, пов`язані з її посадою завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», а виконувала вказану операцію, використовуючи свої професійні навички лікаря акушера-гінеколога, яким вона є, а тому в її діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.368 КК України, оскільки вона, як лікар акушер-гінеколог, не є суб`єктом даного злочину.
Щодо обвинувачення ОСОБА_7 у розголошенні відомостей про проведення медичного огляду особи на виявлення зараження вірусом імунодефіциту людини, або захворювання на синдром набутого імунодефіциту (СНІД) та його результатів, що стали їй відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, суд першої інстанції зазначив наступне.
Згідно обвинувачення, ОСОБА_7 «15.12.2017, о 11-20 годині, під час проведення огляду місця події у її службовому кабінеті, який розташований у приміщенні КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», у присутності слідчого ОСОБА_11 та понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , повідомила про наявність у ОСОБА_9 вірусу імунодефіциту людини (СНІД), внаслідок чого про захворювання ОСОБА_9 стало відомо особам, які не мають право за законом знати зазначену інформацію».
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 132 КК України, полягає у розголошенні відомостей про: 1) проведення медичного огляду особи на виявлення зараження вірусом імунодефіциту людини чи вірусом іншої невиліковної інфекційної хвороби, що є небезпечною для життя людини або захворювання на синдром набутого імунодефіциту (СНІД); 2) його результати.
Відомості про результати медичного огляду, наявність чи відсутність ВІЛ-інфекції в особи, яка пройшла медичний огляд, є конфіденційними та становлять лікарську таємницю. Передача таких відомостей дозволяється тільки особі, якої вони стосуються, а у випадках, передбачених законодавством, також законним представникам цієї особи, закладам охорони здоров`я, органам прокуратури, слідства та суду за рішенням суду.
Розголошення відомостей означає, що особа, яка зобов`язана зберігати відповідну інформацію в таємниці, незаконно ознайомлює з нею сторонніх осіб або своєю поведінкою створює умови, які надають стороннім особам можливість ознайомитись з відповідними відомостями.
В рішенні Конституційного суду України від 30.10.1997, у справі щодо офіційного тлумачення Закону України «Про інформацію» зазначено, що медична інформація, тобто свідчення про стан здоров`я людини, історію її хвороби, про мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, в тому числі і про наявність ризику для життя і здоров`я, за своїм правовим режимом належить до конфіденційної, тобто інформації з обмеженим доступом.
У відповідності до положень ст.ст. 1, 11 та 21 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) це конфіденційні відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
З відеозапису огляду місця події від 15.12.2017 вбачається, що слідчий СУ ГУНП в Кіровоградській області та працівники відділу УЗЕ в Кіровоградській області ДЗЕ НП України зайшли до кабінету завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_7 , з метою проведення огляду місця події. Після запрошення до кабінету ОСОБА_7 понятих, остання звернулась до працівників поліції та запитала: «чому вони не прийшли до операції, коли вона там «купалася у СНІДі»?. На запитання слідчого чому ОСОБА_7 «купалася у СНІДі», остання відповіла, щоб вони пішли та запитали «у неї». На це слідчий запитав: «у кого є захворювання на СНІД»? та зазначив, що вона як лікар не має права розголошувати медичну таємницю про наявність у людини такого захворювання. ОСОБА_7 відповіла, що не розголошувала ніякої інформації.
З досліджених доказів вбачається, що обвинувачена «у присутності слідчого ОСОБА_11 та понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 » не повідомляла про наявність саме у ОСОБА_9 вірусу імунодефіциту людини або захворювання на синдром набутого імунодефіциту, а вищевказані твердження обвинуваченої з приводу «купання у СНІДі», не були пов`язані в той час, в тій конкретній обстановці саме з ОСОБА_9 і, на переконання суду, були емоційними висловлюваннями з приводу тяжкості та особливого характеру роботи самої обвинуваченої, яка обурилась проникненням до її кабінету.
Таким чином, в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 132 КК України.
З огляду на викладене, дотримуючись меж висунутого обвинувачення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 підлягає виправданню за ч.1 ст.368 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного злочину та за ст.132 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.

Посилання прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції з постановленням обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 за вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.368 та ст.132 КК України за обставин, викладених в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, не підлягають задоволенню та які спростовуються наступним.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є, зокрема охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен невинуватий не був обвинувачений або засуджений.
Згідно ч.1,2 та 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей і документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд враховує, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Прокурор посилається в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції всупереч здобутим доказам прийнято помилкове рішення щодо необхідності виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.368, ст.132 КК України, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у не застосуванні судом закону, який підлягав застосуванню. Оскільки у своїй сукупності та взаємозв`язку здобуті докази під час досудового слідства вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень. Також зазначив, що судом І інстанції покази ОСОБА_7 відповідно до яких вона вину не визнала та пояснила суду, що все робила у відповідності до вимог закону, коштів не отримувала, лікарську таємницю не розголошувала, прийнято як достовірні, хоча вони не мають взаємозв`язку із доказами, дослідженими у судових засіданнях (протокол огляду місця події від 15.12.2017, протоколами НС(Р)Д), а тому вирок суду в цій частині є необґрунтованим.

Крім того зазначає, що суд мотивуючи своє рішення про недопустимість доказів, а саме: протокол огляду місця події від 15.12.2017, оскільки це був не огляд а обшук, відсутня ухвала слідчого судді або згода власника на проведення обшуку. Крім цього, суд зробив висновок, що в діях осіб, які проводили огляд є ознаки злочину, передбаченого ст. 162 КК України та направив відповідне повідомлення до Державного бюро розслідувань.

Визнаючи недопустимим протокол освідування особи від 15.12.2017 суд послався на те, що ОСОБА_7 на час проведення даної процесуальної дії не набула статусу підозрюваної. Але при цьому суд не врахував, що ОСОБА_7 з початку проведення огляду місця події була затриманою (вона через підкорення наказу слідчого змушена залишатись поряд у приміщенні, ст.209 КПК України). Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним с особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Після завершення огляду місця події, у приміщенні СУ ГУНП в Кіровоградській області 15.12.2018 підготовлено та вручено ОСОБА_7 повідомлення про підозру.

Суд також зазначив, що окремою підставою для виправдання обвинуваченої за ч.1 ст.368 КК України є те, що здійснюючи кесарів розтин ОСОБА_7 не використовувала можливості, пов`язані з її посадою у КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», а виконувала вказану операцію, використовуючи свої професійні навички лікаря акушера-гінеколога, яким вона є. Також вказав, що фактично судом виправдано ОСОБА_7 за ст. 145 КК України, яка не була предметом розгляду та відсутня у обвинувальному акті.

Зазначене спростовується мотивувальною частиною вироку суду першої інстанції, відповідно якої огляд місця події в кабінеті завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 , а також освідування ОСОБА_7 проведено з порушенням порядку, встановленого ст. 223, 234, 236, 241 КПК України.
Також суд не врахував як доказ вини ОСОБА_7 висновок судово-хімічної експертизи від 20.12.2017 № 336 та висновок судово-хімічної експертизи від 29.12.2017 № 1493, оскільки грошові кошти у вигляді 10 купюр по 500 гривень кожна та тампони, якими під час проведення освідування ОСОБА_7 було зроблено змиви з поверхонь обох рук останньої, що були предметом експертного дослідження, були вилучені під час огляду службового кабінету обвинуваченої та її подальшого освідування, які визнано судом недопустимими доказами по справі, що узгоджується з положеннями ч.5 ст.101 КПК України, якою передбачено, що висновок експерта не може ґрунтуватись на недопустимих доказах.
Дослідженням протоколу про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 19.12.2017 з відеозаписом та стенограмою до нього, а також протоколу про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо, - відео контролю стосовно завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня» ОСОБА_7 від 19.12.2017 з відеозаписом та стенограмою до нього, встановлено, що носії інформації, як додатки до протоколів, не містять даних про отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_10 за вчинення в інтересах ОСОБА_9 будь-якої дії з використанням службового становища або домовленості з цього приводу. Під час проведення вказаних негласних слідчих (розшукових дій) зафіксована розмова ОСОБА_10 зі ОСОБА_7 в її службовому кабінеті, під час якої ОСОБА_10 повідомив, що він прийшов від ОСОБА_28 , яка перебуває в пологовому відділенні, з приводу «благодарности», а ОСОБА_7 , довго з`ясовуючи у останнього яке ж він має відношення до ОСОБА_33 , на пропозицію останнього з приводу «благодарности» ніяким чином не відреагувала. Факти отримання ОСОБА_7 неправомірної вигоди за будь-які дії, передання останній такої вигоди ОСОБА_10 , домовленості про це з будь ким - на даних носіях інформації не зафіксовані.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що всі докази, отримані за результатами проведення таких слідчих дії, є недопустимими.
Крім того, окремою підставою для виправдання обвинуваченої за ч.1 ст.368 КК України суд відмітив те, що ОСОБА_7 здійснюючи кесарів розтин у ОСОБА_9 не використовувала можливості, пов`язані з її посадою завідуючої акушерсько-гінекологічним відділенням КЗ «Кіровоградська центральна районна лікарня», а виконувала вказану операцію, використовуючи свої професійні навички лікаря акушера-гінеколога, яким вона є, а тому в її діях відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.368 КК України, оскільки вона, як лікар акушер-гінеколог, не є суб`єктом даного злочину.
Також суд першої інстанції належним чином вмотивував у вироку за яких обставин в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 132 КК України.
Крім того, апеляційний суд відмічає, що протягом значного часу суд першої інстанції намагався забезпечити явку в судове засідання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 . В свою чергу з боку прокурора, як сторони обвинувачення, не було вчинено необхідних дій, для допиту цих осіб в судових засіданнях.
Посилання прокурора на те, що судом 1 інстанції при розгляді справи порушено вимоги ст.ст. 22, 352 КПК України, оскільки під час допиту свідків головуючий не обмежився контролем ходу їх допиту аби не допустити порушень правил допиту, а перейняв права прокурора та захисту на допит свідків (всіх без виключення), безпосередньо задаючи питання, тим самим впливаючи на відповіді свідків. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та суду не можуть покладатись на один і той самий орган чи службову особу, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним, оскільки зазначене не підтверджено прокурором будь-якими об`єктивними доказами.
Прокурор посилається на те, що суд першої інстанції під час судового засідання, яке відбулось 24.07.2019, в порушення вимог КПК України, не надав можливість прокурору змінити обвинувачення, не відклав розгляд справи для можливості погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня, та прийняв рішення про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів. Зазначене вважає грубими порушеннями головуючим вимог процесуального закону, у зв`язку з чим прокурор залишив залу судового засідання, а тому подальші дії головуючого судді перебували поза межами кримінального процесуального законодавства, а саме: без участі прокурора у судовому засіданні, без виступу прокурора у судових дебатах, суддя провів судові дебати з обвинуваченою та її захисником та 24.07.2019 проголосив вирок по даному провадженню, який 26.07.2019 надійшов поштою на адресу прокуратури Кіровоградської області.

Вказані доводи прокурора спростовуються наступними обставинами.
Із запису фіксування судового засідання від 24.07.2019 вбачається, що на останньому судовому засіданні суд з`ясував у сторін чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим.

Відповідно до положень ст. 363 КПК України після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. У разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв`язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження. За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.

Прокурор, незважаючи на те, що на попередніх судових засіданнях сторонами були надані всі докази на підтвердження своєї правової позиції, узгоджено дату судових дебатів заявив, що в зв`язку з відсутністю потерпілої ОСОБА_34 у нього існують наміри змінити обвинувачення, виключивши з нього ст.132 КК України, для чого заявив клопотання про відкладення судового засідання.
Відповідно до ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених в тому числі за статтею 132 (розголошення відомостей про проведення медичного огляду на виявлення зараження вірусом імунодефіциту людини чи іншої невиліковної інфекційної хвороби).
Крім того, відповідно до ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Незважаючи на неодноразові намагання суду забезпечити явку потерпілої в судове засідання для дачі показань в кримінальному провадженні, потерпіла проігнорувала всі виклики суду.

Відповідно до ч.6 ст.340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України підставою закриття кримінального провадження є відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

В останньому судовому засіданні головуючий роз`яснив прокурору, що у нього відсутні підстави для відмови від обвинувачення за ст. 132 КК України, оскільки ні сама потерпіла не вимагала цього, ні надала письмову згоду прокурору на ці дії.

Відповідно до ч.1 ст.341 КПК України якщо в результаті судового розгляду прокурор, крім випадку, коли ним є Генеральний прокурор, дійде переконання, що необхідно відмовитися від підтримання державного обвинувачення, змінити його, висунути додаткове обвинувачення або розпочати провадження щодо юридичної особи, він повинен погодити відповідні процесуальні документи з прокурором вищого рівня. Суд за клопотанням прокурора відкладає судове засідання та надає прокурору час для складення та погодження відповідних процесуальних документів.

Суд ухвалив відмовити прокурору в його клопотанні щодо відкладення судового розгляду, оскільки у прокурора, як зазначено вище, були відсутні повноваження на такі дії, окрім того, прокурор не надав суду відповідний процесуальний документ, який підлягав узгодженню з прокурором вищого рівня.

Отже, вимоги прокурора щодо надання йому часу на підготовку нового обвинувачення з виключенням обвинувачення за ст. 132 КК України були безпідставними, що також підтверджуються резолютивною частиною апеляційної скарги, в якій прокурор просить призначити покарання ОСОБА_7 як за ч.1 ст. 68, так і за ст. 132 КК України.
Судом були виконані всі вимоги параграфу 3 Глави 28 КПК України. По справі були допитані всі свідки (сторони обвинувачення та захисту), які з`явилися в суд, дослідженні всі документи, речові докази, висновки експертиз, що були надані сторонами.
Після цього, суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і оголосив про перехід до судових дебатів.

Відповідно до ч.1 ст.321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.329 КПК України сторони та учасники кримінального провадження, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов`язані додержуватися порядку в судовому засіданні і беззаперечно підкорятися відповідним розпорядженням головуючого у судовому засіданні.

Сторони, якщо вони не погоджуються з рішенням суду, зобов`язані беззаперечно підкоритися йому, а в подальшому при незгоді з таким рішенням мають право оскаржити його в установленому законом порядку.

Однак прокурор заявив, що він незгоден з прийнятим рішенням щодо закінчення з`ясування обставин справи та про перехід до судових дебатів, а після пропозиції головуючого виступити з промовою в судових дебатів заявив, що не бажає приймати участь у цьому і без дозволу головуючого залишив судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.322 КПК України судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку.

В свою чергу суд, враховуючи можливість прокурора скористатися своїм правом на виступ в судових дебатах, яким він не скористався за власною ініціативою, що підтверджує ті обставини, що судом він не був протиправно позбавлений права на виступ в судових дебатах, оголосив про продовження судових дебатів, надавши право виступу стороні захисту.

Виходячи з норм чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова суду в задоволення клопотання прокурора про відкладення судового розгляду справи для підготовки зміни обвинувачення, ніяким чином не впливає на право прокурора виступити в судових дебатах з викладенням своєї правової позиції.

Пунктом 15 ч.1 ст.7 КПК України визначений принцип змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За ч. 2 цієї статті, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх праву межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, прокурор, приймаючи участь в даному кримінальному провадженні на основі принципу змагальності, де сторони є рівними, скористався своїм правом виступити в судових дебатах в той спосіб, який він вільно для себе обрав.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.3 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляду справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Суд апеляційної інстанції не вправі скасовувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.
Відсутність в судовому засіданні прокурора, який не скористався наданою йому судом можливістю виступити в судових дебатах, не є підставою вважати, що судове рішення постановлено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому відповідно до ст.412 КПК України підлягає скасуванню.
Згідно зі ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 відсутні.
Враховуючи зазначене апеляційний суд дійшов переконливого висновку про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення про необхідність виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.368 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного злочину та за ст.132 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.
Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2