ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №0003189 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2019 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
1)21 лютого 1997 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145, ч. 2 ст. 215-3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
2) 16 лютого 2001 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 81, ст. 17, ч. 2 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;
3) 22 січня 2004 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;
4)09 лютого 2004 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі;
5) 02 листопада 2004 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі;
6)27 вересня 2005 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі;
7)29 січня 2009 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст. 395, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 316, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі;
8) 04 вересня 2009 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;
9)14 травня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років і 2 місяці позбавлення волі;
10) 21 лютого 2011 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років і 2 місяці позбавлення волі;
11) 03 липня 2014 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки і 3 місяці позбавлення волі;
12) 23 жовтня 2014 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки і 3 місяці позбавлення волі;
13) 20 листопада 2014 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки і 3 місяці позбавлення волі;
14) 25 грудня 2014 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;
15)19 лютого 2015 року Апеляційним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
16) 20 лютого 2015 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки і 3 місяці позбавлення волі;
17)11 жовтня 2016 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі
18)16 червня 2017 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки 2 місяці і 11 днів;
19)19 грудня 2018 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки і 1 місяць позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років і 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом частково складання покарань за даним вироком та вироком Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2018 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 19 грудня 2018 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено повністю.
Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Як зазначено у вироку суду першої інстанції, обвинуваченим ОСОБА_7 в період з 27 вересня 2018 року по 01 листопада 2018 року включно було вчинено 19 епізодів крадіжки. Своїми умисними діями ОСОБА_7 було вчинено злочини передбачені: ч. 2 ст. 185 КК України, що виразились у таємному викраданні чужого майна (крадіжки), вичиненого повторно; ч. 3 ст. 185 КК України, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного із проникненням у приміщення чи інше сховище; ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, що виразився у незаконному замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаного з проникненням у приміщення чи інше сховище.
Вказаний вирок мотивовано тим, що обвинувачений, був неодноразово судимий, має непогашену у встановленому законом порядку судимість, вину свою у скоєних ним злочинах повністю визнав, всебічно допомагав слідству. Також взято до уваги те що обвинувачений, не працює, не одружений, посередньо характеризується, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Не оспорюючи фактичних обставин справи, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , який, просив вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст .185 КК України , ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 70 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 70 КК України 5 років позбавлення волі.
З рішенням районного суду не погоджується, так як останнє є незаконнім і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покаранню ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Мотивуючи свої вимоги зазначив, що призначаючи покарання Октябрський районний суд м. Полтави від 17 січня 2019 року належним чином не врахував ті обставини, що злочинні дії обвинуваченого носили систематичний та цілеспрямований характер. Злочинні дії ОСОБА_7 були спрямовані на незаконне збагачення шляхом скоєння тяжких злочинів, а саме крадіжок з проникнення у приміщення. Тому враховуючи тяжкість скоєних злочинів, обставин їх скоєння, особу обвинуваченого, призначене покарання за своїм розміром не є справедливим та не відповідає вимогам п.2 ст. 65 КК України.
22 травня 2019 року Полтавським апеляційним судом отримано від ОСОБА_7 заперечення на апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_11 . В останньому просить звернути увагу на те, що він допомагав слідству та не ухилявся від нього, вину повністю визнав, в скоєному розкаявся, просив пробачення у всіх потерпілих, за нанесену їм шкоду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який не підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду без змін та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та призначення основного покарання у виді позбавлення волі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування та судового розгляду доказами, які у судовому засіданні не досліджувались у відповідності до вимог ст. 349 КПК України. Діям обвинуваченого ОСОБА_7 дана вірна юридична оцінка, яка також в цій частині ніким не оспорюється.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Відтак, зі змісту скарги, апелянт фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Згідно роз`яснень ККС ВС (постанова від 01 лютого 2018 у справі №634/609/15-к), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права, що також забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Доводи апеляційної скарги про м`якість покарання обвинуваченого є непереконливими, оскільки, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає приписам Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вимогам Кримінального кодексу України з огляду на наступне.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності. А саме, встановлено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.
Згідно ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.
Враховуючи особу обвинуваченого, який вину в інкримінованих злочинах визнав, дав показання, які відповідають обставинам вчинення злочину за обвинуваченням, щире розкаяння, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане із позбавлення волі.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд, дотримався вимог ст. 65 КК України кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й тяжкість вчинених злочинів, якими є злочини середньої тяжкості та тяжкі злочини, конкретні обставини скоєного, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину і призначив обвинуваченому покарання у межах санкції статті, за якою його засуджено, однак не в максимальному його розмірі.
Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задоволенню не підлягає. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 квітня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 , ч. 2 ст. 185 КК України - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня отримання копії ухвали.
Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4