ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2134/19 Справа № 184/702/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року щодо
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лубни Полтавської області, громадянки України,
якою відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, 10.10.2018 щодо засудженої було розглянуто питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, однак комісією установи було відмовлено у застосуванні пільги. Також, рішенням комісії установи відмовлено в застосуванні щодо засудженної ст. 81 КК України з висновком «не довела своє виправлення». Судом враховано й те, що засуджена ОСОБА_5 неодноразово судима, та за вчинення злочину, за який відбуває покарання, до неї застосовано ст.75 КК України. При цьому, умови відбування засудженою призначеного їй з іспитовим строком покарання були порушені, та вона була направлена для реального відбування покарання у виді обмеження волі. Враховуючи наведене та те, що засуджена за весь період відбування покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мала, норми виробітку останньої на низькому рівні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі засуджена просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене положеннями ст. 81 КК України.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що на момент подання заяви про умовно дострокове звільнення відбула більше половини призначеного строку покарання, що відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 81 КК України. За період відбування покарання має гарну поведінку, не мала конфліктів та виконувала всі вимоги персоналу установи, стягнень не має, сумлінно працює з березня 2018 року, із заохоченням ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. Вважає, що адміністрація склала необ`єктивну характеристику, тому є такою, що довела своє виправлення й підлягає звільненню умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженої щодо безпідставної відмови у застосуванні до неї умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджена не довела своє виправлення, тому не може бути звільнена від відбування покарання умовно-достроково.

Так, при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у виді 3 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, який скасовано ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року та направлено засуджену для відбування покарання. 16 січня 2018 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області засудженій зараховано у строк відбування покарання час перебування в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та час знаходження під вартою з 13 листопада 2017 року по 04 січня 2018 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі згідно п.п. «б» ч.1 ст.72 КК України.

Поряд із цим, судом враховано, що згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_5 відбуває покарання з 13 листопада 2017 року. До державної установи ПВЦ №79 прибула 04 січня 2018 року із Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» м. Полтава. По прибуттю до установи була працевлаштована до бригади №12, майстерні установи, швачкою.

За період відбуття покарання в установі ПВЦ №79 характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програми диференційованого виховного впливу, самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Окрім цього, судом взято до уваги й те, що відповідно до ст.82 КК України 10 жовтня 2018 року було розглянуто питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, однак комісією установи було відмовлено у застосуванні пільги. Також, розглядалось питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, проте рішенням комісії було також відмовлено з висновком «не довела своє виправлення».

Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженної ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженої та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для її умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженої, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, її поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженою, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_5 про ненадання судом належної оцінки її особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженої.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженої, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_5 була звільнена від відбування покарання з випробуванням, однак свідомо ухилилась від виконання покладених на неї обов`язків, що вказує на відсутність наміру стати на шлях виправлення.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4