Справа №580/3071/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - Бакланов
Номер провадження 11-кп/816/489/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 580/3071/18 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 19 лютого 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

До суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_5 , згідно якої останній просить вирок суду скасувати у частині призначеного покарання та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання по цьому закону у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, застосувавши ст. 75 КК України та від відбуття основного покарання звільнити з випробуванням строком на один рік. На підставі п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертизи у розмірі 3289 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що призначене покарання є надто м`яким, та є не достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових злочинів. Наведені висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які мають істотне значення. Зокрема судом належним чином не досліджено обставини дорожньо-транспортної пригоди. Призначаючи обвинуваченому покарання, суд не врахував обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 , згідно якої суд за клопотанням учасників кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. Обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інримінуємого йому злочину, зазначених в обвинувальному акті та надав відповідні покази. Потерпілий, який приймав участь у судовому засіданні, також не оспорював обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, будь-яких клопотань про витребування доказів чи зміну порядку судового розгляду від останнього не надходило. Матеріали кримінального провадження не містять даних про перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину. При з`ясуванні думки потерпілого про міру покарання, останній повідомив, що покладається на розсуд суду, не наполягає на призначенні покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, невеликої тяжкості, визнав вину, сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду. Враховуючи викладене, прокурор у кримінальному провадженні просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 , вирок суду залишити без змін.

Обвинуваченим ОСОБА_6 також подано заперечення на апеляційну скаргу потерпілого, зазначивши, що оскільки він під час досудового розслідування та під час судового засідання визнав вину у повному обсязі, суд розглянув кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. Потерпілий ОСОБА_5 погодився з таким порядком дослідження доказів. Питання про відшкодування шкоди було вирішено з потерпілим у добровільному порядку, завдана шкода відшкодована у повному обсязі, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Потерпілий не наполягав на суворому покаранню. Відповідно, просить вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 без задоволення.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, 11 листопада 2018 року близько 12 год. 30 хв., керуючи мопедом марки «Honda Dio», не зареєстрований у встановленому порядку, рухаючись по проїзній частині вул. Петропавлівська в м. Лебедин, Сумської області, перебуваючи неподалік перехрестя вулиць Петропавлівська, Гагаріна, Ватутіна та Ломоносова в м. Лебедин, Сумської області, не вибравши в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахувавши дорожню обстановку, яка склалася, щоб мати змогу постійно контролювати рух мопеда та безпечно керувати ним, під час руху не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який на вказаному перехресті переходив проїзну частину. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у виді: ЗЧМТ, забій головного мозку, лінійний перелом правих відділів потиличної кістки, що продовжуються на лямбдо видний шов, забій м`яких тканин лівої навколо орбітальної ділянки, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вислухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_5 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, обвинуваченого з захисником, прокурора, які вважають вирок суду законним, обґрунтованим, вмотивованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ст. 349 ч. 3 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на те, що суд першої інстанції застосував норми ч.3 ст.349 КПК України, тобто провадив судовий розгляд у спрощеному порядку без дослідження доказів, колегія суддів вбачає наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Норми ч.3 ст.349 КПК України не звільняють суд від процесуального обов`язку щодо ретельного дослідження обставин, необхідних для призначення покарання, а також даних про особу обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, потерпілий зазначав, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у стані алкогольного сп`яніння, тобто наявна обставина, яка обтяжує покарання.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального закону, а саме не з`ясував в повному обсязі відомості про особу винного, не проаналізував вказані обставини в оскаржуваному вироку.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України врахував ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання - визнання вини, сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди.

Водночас, рішення суду першої інстанції про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є невмотивованими.

Так, приймаючи рішення про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції належним чином не мотивував свої висновки про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання. Обставини, встановлені судом, що стали підставами для призначення покарання, передбаченого санкцією статті, за якою ОСОБА_6 визнано винуватим, не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

При цьому, конкретні обставини злочину та дані про особу ОСОБА_6 , встановлені судами, не є достатніми підставами для висновку про можливість виправлення засудженого зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 3,4 ч. 1 ст. 409; п.2 ч.1 ст.413 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження не відноситься до, передбаченого у ч.1 ст.415 КПК України, переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, ч.1 ст.7 КПК України верховенство права, законність, та одночасно вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, судове рішення відносно ОСОБА_6 - скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції належить повно і всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, наявні докази, дати їм належну правову оцінку, і прийняти по справі законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Якщо при новому розгляді кримінального провадження, суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, і не буде встановлено інших обставин, які впливають на призначення покарання, то застосування положень ст. 75 КК України слід вважати необґрунтованим.

Керуючись ст.ст.409, 407, 412 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 19 лютого 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3