Провадження № 1-кс/761/8816/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000073 від 11.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2019 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000073 від 11.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що прокуратурою Київської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні розпочатому за ч.3 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_4 щодо заволодіння ОСОБА_5 шляхом обману грошовими коштами С (Ф) Г Рой в сумі 8 млн. грн.

Допитаний у якості потерпілого заступник директора С(Ф)Г Рой ОСОБА_6 він запропонував ОСОБА_5 виступити в якості трейдера та доставити С(Ф)Г Рой мінеральні добрива з хімічного заводу розташованого в місті Варна республіці Болгарії в кількості 800 тонн, у зв`язку із чим було укладено угоду з ТОВ «Олтрейд груп» в якому ОСОБА_5 займає посаду заступника директора. Після укладення угоди С (Ф) Г Рой перерахували на рахунок ТОВ «Олтрейд груп» відкритий в АТ «Альфа-банк» грошові кошти в сумі 8078400 грн. Строк поставки згідно з специфікацією до договору 10.03.2019 року, однак станом на 19.03.2019 року товар поставлено не було. Після чого він зателефонував агенту в Болгарію та дізнався, що ТОВ «Олтред груп» дійсно уклало договір на поставку продукції, але грошові кошти по вказаному договору не перераховано, тому він вважає, що став жертвою шахрайських дій зх. боку заступника директора ТОВ «Олтрейд груп» ОСОБА_5

25.03.2019 року процесуальним керівником у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання грошових коштів в сумі 8078400 грн. речовим доказом.

А тому з метою забезпечення збереження речових доказів грошей виникла необхідність на час досудового розслідування накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках: ТОВ «Олтрейд груп» АТ «Альфа-банк».

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, з мотивів у ньому наведеним та просив його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України здійснюється без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Тобто, перше, що прокурор має довести це, що було вчинене кримінальне правопорушення, в межах розслідування якого він звертається із клопотанням про застосування заході забезпечення.
Як убачається із матеріалів клопотання та даних ЄРДР, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 00000073 від 11.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_4 , за наступною фабулою: «За фактом заволодіння грошовими коштами у великих розмірах громадянки ОСОБА_4 , вчиненого шляхом обману та зловживання довірою.
При цьому, у клопотанні йде мова про укладення договору купівлі-продажу № 003 від 05.11.2018 року між ТОВ «Олтрейд груп» в особі директора ОСОБА_7 та Селянським (фермерським) господарством «Рой» в особі директора ОСОБА_4 хімічної продукції, за яким згідно умов договору селянське (фермерське) господарство «Рой» здійснило перерахування грошових коштів за поставку товару, який в строк визначений у специфікації до 10 березня 2019 року поставлений не був.
Тобто у даному випадку йде мова про невиконання зобов`язання за вказаним договором, та даний спір має вирішуватись в господарському суді, що безпосередньо передбачено і самим Договором п. 10.2.
У зв`язку із чим, слідчий суддя приходить до висновку, що в рамках господарського спору, має вирішуватися питання про забезпечення позовних вимог позивача шляхом накладення арешту на рахунки відповідача.
При цьому, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що було вчинено кримінальне правопорушення, а отже відсутні підстави для звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Так, положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги частин 3, 4 і 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу України, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз вказаних норм закону приводить до висновку про те, що відомостями про вчинення кримінального правопорушення, які вносяться в ЄРДР є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Як слідує із обставин, які наведені у клопотанні та фабули, яка внесена до ЄРДР в межах кримінального провадження № 0000073 від 11.03.2019 року, вони між собою не узгоджуються, тобто доводи прокурора на обґрунтування клопотання та фактичні обставини, які він розцінює, як кримінальне правопорушення, наведені у самому клопотанні інші ніж ті про які йдеться в ЄРДР щодо кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням яких подається клопотання.

Слід зауважити, що стосовно ТОВ «Олтрейд груп» взагалі не внесено відомості до ЄРДР.

Отже, відсутні будь-які правові підстави для арешту безготівкових грошових коштів, оскільки такі грошові кошти не відповідають критеріям речовому доказу, визначених у ст.98 КПК України, клопотання не містить об`єктивних даних про те, що було вчинено кримінальне правопорушення, яке розслідується, порушене питання про арешт майна у даному випадку не відповідає завданням кримінального провадження.

Слід звернути увагу на те, що статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, а також те, що втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним, а тому за відсутності об`єктивних даних, про те, що було вчинено кримінальне правопорушення, звернення з таким клопотанням за таких обставин не може вважатись законним втручанням, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000073 від 11.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя