Провадження № 1-кп/761/304/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
у присутності:
запасних присяжних: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 150 000 000 006 13 від 19.11.2015, у якому
гр. ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України;
та
гр. ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 342 КК України та ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 258 КК України.
До обвинувачених застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 23.09.2019, що у силу ч. 3 ст. 331 КПК України покладає на суд обов`язок поставити на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на необхідності продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки вважав, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, а також вірогідність переховування останніх від суду.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали думку прокурора.

Представник потерпілого ОСОБА_11 та представник цивільного позивача ОСОБА_12 також підтримали думку прокурора.

Захисник ОСОБА_16 заперечував проти доводів прокурора, вважаючи їх необґрунтованими, та просив змінити застосований до ОСОБА_13 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Захисник ОСОБА_15 також заперечував проти доводів прокурора, зазначивши, що тримання під вартою є виключним та найсуворішим запобіжним заходом, продовження якого вважав безпідставним, тому просив змінити ОСОБА_14 запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтримали думки своїх захисників.
Суд, заслухавши думки учасників, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Згідно з ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції, про що неодноразово зазначав ЄСПЛ.

У той же час ЄСПЛ у справі «Броуѓан та інші проти Сполученого Королівства» підкреслив, що під час розслідування терористичних злочинів перед державними органами постають особливі проблеми, оскільки терористичні злочини становлять особливу категорію через притаманний їм ризик для людського життя і безпеки.

Також з практики Європейського суду вбачається, що для того, щоб позбавлення особи свободи не вважалось свавільним, додержання національного законодавства при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК, а саме у вчиненні терористичного акту, що призвело до загибелі людей та завдало значній кількості потерпілих різкої тяжкості тілесних ушкоджень.
Згідно з ч. 5 ст. 12 КК інкримінований ОСОБА_13 та ОСОБА_14 злочин віднесено до особливо тяжких злочинів, оскільки санкція ч. 3 ст. 258 КК передбачає у тому числі довічне позбавлення волі.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (ріш. Конституційного суду України від 02.11.2004 15-рп/2004).

Викладене вище свідчить про те, що суд, вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, повинен врахувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи.

Отже, застосований до особи захід має забезпечувати збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів відповідно до принципу пропорційності, як складової принципу верховенства права, тобто за конкретних обставин справи бути необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, суд, розглядаючи питання щодо доцільності подальшого утримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи виправдовує подальше обмеження прав особи справжній інтерес суспільства.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини сформульовані підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою, однією з яких серед іншого віднесені наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень.
Оцінюючи актуальність ризику переховування обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від суду, суд приймає до уваги таке.
Відповідно до положення ст. 178 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання особи від вартою суд зобов`язаний врахувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.
Отже, наведене у сукупності з суспільною небезпечністю, характером та масштабністю наслідків інкримінованих обвинуваченим дій, за які передбачене покарання у тому числі у вигляді довічного позбавлення волі, дає підстави для обґрунтованого висновку щодо високої ймовірності вчинення останніми дій, спрямованих на переховування від суду.
Надаючи оцінку реальності існування ризику вчинення обвинуваченими іншого злочину, суд звертає увагу на рішення ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», у якому Суд зазначив, що серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні вибуху під час суспільної акції під будівлею Верховної Ради України, що потягло настання тяжких наслідків, а саме смерть чотирьох осіб, у тому числі працівників правоохоронних органів, отримання низкою осіб тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

З викладеного витікає, що не безпідставним є висновок, що обвинувачені можуть бути активними учасниками громадських заворушень, вчинити новий злочин, що, як встановлено вище, відповідно до позицій ЄСПЛ також є однією з підстав утримання особи під вартою.

За результатами встановлених судом обставин, з метою забезпечення не лише прав обвинувачених, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

З вказаних підстав суд вважає, що не підлягають задоволенню клопотання обвинуваченого ОСОБА_14 та захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про зміну обвинуваченим запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 про зміну обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу та клопотань обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_15 про зміну обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу відмовити.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 04 листопада 2019 року включно.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 04 листопада 2019 року включно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5