Справа № 362/5791/19
Провадження № 1-кс/362/2017/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

27.09.2019 року старший слідчий СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 вересня 2019 року близько 02 години 00 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не можливо) проходячи по вулиці Тімірязєва, в місті Василькові, Київської області, помітили, що в дитячому садочку №4 «Сонечко», Васильківський відділ освіти, розташованого за адресою: Київська область, місто Васильків, вулиця Тімірязєва, будинок 24-А, нікого не має, де у останніх виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого умислу, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вступили у злочинну змову та розподілили ролі кожного і домовились про спільне вчинення таємного викрадення чужого майна, яке перебуває в приміщені дитячого садочку №4 «Сонечко», Васильківський відділ освіти, розташованого за адресою: Київська область, місто Васильків, вулиця Тімірязєва, будинок 24-А.

Далі, ОСОБА_7 з метою виконання заздалегідь обумовленого плану із ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до вікна дитячого садочку де ОСОБА_7 шляхом віджиму пошкодив вікно та проник в приміщення дитячого садочку. Після, ОСОБА_7 відчинив дверцята дитячого садочку з середини приміщення через яке в приміщення дитячого садочку проникла ОСОБА_6 .. Далі, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 взяли з приміщення одного з класів дитячого садочку №4, «Сонечко», Васильківський відділ освіти, наступні речі: тапки білого-червоного-чорного кольорів з написом на них латинськими літерами «Sport» жіночі, електричний конвектор білого кольору, марки «WILDWIND», пилосос сірого кольору марки «Samsung» з написом «1600W», музичний центр з двома колонками до нього марки «Samsung», електричний чайник чорного кольору марки «Livstar».

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд. Тим самим своїми протиправними діями спричинивши потерпілому дитячому садочку № НОМЕР_1 , «Сонечко», Васильківський відділ освіти, матеріальної шкоди.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_6 підтверджується протоколом обшуку від 25.09.2019- 26.09.2019 року, протоколом затримання підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.09.2019 року року, протоколом допиту представника потерпілого від 26.09.2019 року, повідомленням про підозру ОСОБА_6 від 26.09.2019 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В клопотанні вказано, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні повторного умисного тяжкого злочину, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років а тому перебуваючи на волі може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрювана буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та вчиняти інші кримінальна правопорушення, а також незаконно впливати на свідків, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчий підтримав заявлене клопотання, вказуючи на те, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а тому перебуваючи на волі може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Застосування застави щодо ОСОБА_6 є не можливим, оскільки перебуваючи на волі може вчиняти інше кримінальне правопорушення.Застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_6 не є можливим, оскільки остання може покинути місце свого проживання з метою ухилення від явки до органу досудового розслідування, та подальшого уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_6 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, остання може вчинити інше кримінальне правопорушення, може покинути місце свого проживання з метою ухилення від явки до органу досудового розслідування, та подальшого уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Допитана у судовому засіданні підозрювана ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання, просила у його задоволенні відмовити.

Захисник підозрюваної ОСОБА_6 - ОСОБА_5 просив в задоволенні клопотання відмовити, застосувати до підозрюваної більш мякий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт в ввечірній та нічний час.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваної, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження № 0001327 від 25.09.2019 року, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваній та його захиснику копії клопотання та матеріалів, що були вручені підозрюваній та захиснику 27.09.2019 року, о 11 год. 40 хв., а також захиснику ОСОБА_5 27.09.2019 року о 11 год. 40 хв.приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості за якими 25.09.2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001327 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочинувід 25.09.2019 р., о 22 годині 30 хвилин, по АДРЕСА_1 в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 (а.с. 17-18).

26.09.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб (а.с.29-30).

Щодо обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_6 та причетність підозрюваного до вчиненого, свідчать зазначені вище долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, зокрема, протоколом протоколом обшуку від 25.09.2019- 26.09.2019 року, протоколом затримання підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.09.2019 року року, протоколом допиту представника потерпілого від 26.09.2019 року, повідомленням про підозру ОСОБА_6 від 26.09.2019 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до п. 5 Листа ВССУ, слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання).

У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПК слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:

1 ) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числінаявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного,

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України - позбавлення волі до шести років; його вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання,а саме те, що він одружений, має постійне місце проживання; офіційно не працюючого,а тому на даний час не має стабільного доходу; за місцем проживання характеризується позитивно, те, що він раніше не судимий, а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першоюстатті 194 КПК України.

Прокурором та слідчим, окрім того, не підтверджено можливість ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки посилання ж прокурора на те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення є недоведеними, та відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_8 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з матеріалів справи не вбачається.

При цьому слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першоїцієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першоїцієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Крім того судом взято до уваги про т, що слідчий в своєву клопотанні посилається на повторність вчинення тяжкого злочину, однак доказів щодо повторності злочину в матеріалах клопотання відсутні та суду наданні не були

Таким чином, враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваної, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає, що необхідно відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо неї альтернативний запобіжний захід, а саме: домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, а також впливати на іншу підозрювану у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, статтями 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України- відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, українки, громадянки України, офіційно не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в ввечірній та нічний час.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , року народження обов`язки передбачені ст. 194 КПК України:

- не залишати житло за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 в нічний та ввечірній час а саме з 20 год 00 хв до 08 год 00 хв.на період дії ухвали, строком на 60 днів, а саме до 25 листопада 2019 року, включно.

- з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- не відлучатись із місця проживання в зазначений час, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю Васильківському відділу поліції ГУ Національної поліції в Київської області.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення та до 25 листопада 2019 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1