ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3053/19 Справа № 176/1711/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Писарівка Ямпільського району Вінницької області, засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.11.2017 до позбавлення волі строком на 4 роки,
про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року відмовлено в задоволенні подання ДУ Жовтоводської виправної колонії в Дніпропетровській області (№26) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що засуджений ОСОБА_5 розглядався на адміністративній комісії установи 20 вересня 2018 року, відповідно до ст. 101 КВК України, та йому відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення, а також відмовлено 21 лютого 2019 року у застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення. Судом враховано й те, що відмова засудженого ОСОБА_5 двічі від переведення до дільниці соціальної реабілітації, за його заявами, вказує на його відмову і не бажання від проходження подальшого шляху виправлення. З огляду на наведене та наявність 3 заохочень, які були застосовані на протязі останнього року, пасивне відношення до праці засудженого та посередню характеристику, суд дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене ст. 81 КК України.
Вимоги скарги засуджений обґрунтовує тим, що відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, за період відбування покарання має гарну поведінку, стягнень не має, приймає активну участь в благоустрою установи, у зв`язку з чим має 4 заохочення, отримав спеціальність електрогазозварника. Також, звертає увагу, що він відмовився від застосування до нього ст. 82 КК України та ст. 101 КВК України на користь умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, тому вважає, що довів своє виправлення й підлягає звільненню умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
Так, згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання Жовтоводської колонії № 26 та спостережної комісії при виконавчому комітеті Жовтоводської міської ради щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом враховано, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2017 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Постановою Верховного суду від 14 березня 2019 року цей вирок змінено, й ОСОБА_5 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано до покарання строк попереднього ув`язнення за період з 01 червня 2017 року по 12 лютого 2018 року.
За час перебування в ДУ "Київський слідчий ізолятор №13" з 02 червня 2017 року ОСОБА_5 характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. За період відбування покарання в Жовтоводській ВК №26, починаючи з 16 квітня 2018 року має 3 заохочення, стягнень не має. При цьому, судом встановлено, що згідно довідки медичної частини установи є працездатним, але не проявив ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці як на початку строку відбування покарання так і в господарській обслузі установи за місцем попереднього ув`язнення, відсутні будь-які прояви участі засудженого в суспільно-корисному житті колонії чи його участі в програмах диференційованого виховного впливу, виконує обов`язки під час відбування покарання.
Надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, який відносяться до категорії тяжкого, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Разом з цим, доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 за весь час відбування покарання має лише 3 заохочення, не проявив ініціативу бути залученим до суспільно-корисної праці, участі в програмах диференційованого виховного впливу, не приймав участі у роботах з благоустрою установи, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення ставленням до праці та не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4