Єдиний унікальний номер 725/507/19
Номер провадження 1-кп/725/25/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2019 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження №0001577 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с.Чмирівка, Старобільського району, Луганської області, розлученої, не працюючої, із середньою освітою, раніше судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), яке, згідно обвинувачення, вчинила при наступних обставинах:

Так, 10 грудня 2018 року близько 15:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в кіоску № НОМЕР_1 , який знаходиться на ринку «Нижній», що по вул.Удонова, 9 в м.Чернівці, під час конфлікту, який виник між потерпілим ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілий зосереджений на врегулюванні конфлікту, умисно, таємно, з метою викрадення чужого майна, будучи впевненою, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрала з кишені куртки потерпілого ОСОБА_3 гроші в сумі 1050 грн. Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникла, а викраденими грошима розпорядилася на власний розсуд, тим самим завдала потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1050 грн.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала. Пояснила, що дійсно, у вказаний в обвинуваченні час та у вказаному місці вона знаходилася на ринку «Нижній» разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 . Вони підійшли до кіоску з рибою, де здійснював торгівлю її знайомий ОСОБА_8 . Однак в магазині його не було, а був лише продавець ОСОБА_3 . Іноді ОСОБА_8 пригощав її рибою, тому вона вирішила попросити ОСОБА_3 також пригостити їх, але той став її ображати нецензурними словами, проганяти. ОСОБА_7 заступився за неї і через це між ним та потерпілим виник словесний конфлікт. Під час конфлікту чоловіки між собою штовхалися і шарпали один одного за одяг. Вона розбороняла їх, тому стояла позаду потерпілого і намагалася відтягнути його від ОСОБА_7 . Через деякий час конфлікт закінчився і вони з ОСОБА_7 вийшли з ринку у напрямку міста. Грошей у ОСОБА_3 не брала і навіть не бачила кишень в його куртці. Пояснила, що повідомляла працівників поліції, що не вчиняла крадіжки. А підозру не прочитала уважно, оскільки не мала окулярів.

У свою чергу, потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що працює на ринку «Нижній», по вул.Удонова, 9 в м.Чернівці. На початку грудня 2018 року він здійснював торгівлю (стажувався) в кіоску №87, який належить ОСОБА_8 . Під час роботи до нього декілька разів підходила ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 і просили пригостити їх рибою. Він відмовлявся і через це чоловік, який був з обвинуваченою, став шарпати його за куртку і наносити йому удари. Поки вони з`ясовували стосунки, ОСОБА_4 викрала з кишені його куртки гроші в сумі 1050 грн., які він виторгував в той день. При цьому додав, що особисто не бачив, щоб обвинувачена викрала гроші. Однак, на його думку, вона зробила це тоді, коли він з ОСОБА_7 з`ясовував відносини. Крадіжку виявив відразу після того, як ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 пішли. Суму викрадених грошей точно пам`ятає, оскільки все записував у спеціальний зошит.
Однак в подальшому, у ході судового розгляду, потерпілий змінив свої покази та повідомив суду, що кошти, які були викрадені у нього, насправді належали особисто йому, а у ОСОБА_8 він не працював, а просто залишився подивитися за товаром, поки той відлучився на деякий час.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердив, що здійснює підприємницьку діяльність на ринку «Нижній» по вул.Удонова в м.Чернівці. Обвинувачена йому знайома, оскільки час від часу вона приходить на ринок та просить допомогу. Іноді він їй допомагав. На початку грудня 2018 року він поїхав за межі міста здавати податкову звітність, а в торгівельному павільйоні залишив ОСОБА_3 . По обіді до нього зателефонував потерпілий і розповів про конфлікт, який у нього стався з ОСОБА_4 та про те, що після конфлікту він виявив крадіжку грошей. На це він (свідок) сказав потерпілому звертатися до органів поліції. Додав, що особисто жодних претензій до обвинуваченої не має.
Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пояснили, що були понятими при проведенні з потерпілим слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якої потерпілий показував на фотокартку, де була зображена жінка. Обставини вчинення крадіжки їм не відомі.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердила, що працює на ринку «Нижній» по вул. Удонова в м.Чернівці. У день, коли було скоєно крадіжку, вона не працювала. Однак про те, що у потерпілого було викрадено гроші знає зі слів своєї сусідки по торгівельному місці. Проте обставин вчинення крадіжки, хто її вчинив їй не відомо. Крім того, її було залучено у якості понятої при проведенні зі свідком ОСОБА_13 слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.
Допитана у якості свідка ОСОБА_13 суду повідомила, що на початку грудня 2018 року знаходилася на ринку «Нижній» по вул. Удонова в м.Чернівці разом зі своєю донькою. Вони почули крики і звернули увагу на те, що між жінкою та двома чоловіками відбувалася сутичка. Жінка розбороняла чоловіків. Вказану жінку вона до конфлікту бачила на ринку, так як остання ходила і пропонувала купити у неї радіатор. Про факт вчинення крадіжки вона (свідок) дізналася наступного дня від працівників поліції, коли її запросили для проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, у ході якої їй надали фотознімки і запропонували впізнати на них жінку учасницю конфлікту на ринку.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що 10 грудня 2018 року разом з ОСОБА_4 перебував на продуктовому ринку по вул.Удонова, 9 в м.Чернівці. Вони підійшли до торгової точки з живою рибою, де здійснював торгівлю потерпілий. ОСОБА_14 попросила у чоловіка пригостити їх рибою, але той у грубій формі відмовив їй. Він (свідок) вирішив заступитися за жінку і через це у них з потерпілим виникла суперечка. Після того як конфлікт було вичерпано, вони з ОСОБА_4 вирушили у бік міста. Приблизно через годину після події обвинувачена сказала, що у неї є гроші в сумі близько 1000 грн. і запропонувала купити продукти, що вони й зробили. Звідки у ОСОБА_4 були гроші не цікавився, однак пам`ятає, що в той день, у них грошей не було. Запевнив, що він гроші у потерпілого не викрадав.
Заслухавши покази обвинуваченої, потерпілого та свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки органом досудового розслідування не доведена.

При цьому суд виходить з наступного:

Стаття 91 КПК України до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відносить, подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст.84 КПК).
Аналізуючи наведені вище покази потерпілого та свідків, суд приходить до висновку про те, що ці покази не можуть бути доказом на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй діяння, виходячи з наступного:
Так, суд критично відноситься до показів потерпілого ОСОБА_3 , оскільки вони були непослідовними та нечіткими. Зокрема потерпілий неодноразово змінював свої покази щодо належності йому викрадених грошей. До того ж, потерпілий лише припустив, що крадіжку могла вчинити ОСОБА_4 . Варто зауважити, що звертаючись до органів поліції із заявою про вчинення злочину, потерпілий вказав про те, що після того як у нього виник конфлікт з двома особами чоловічої та жіночої статі, він виявив зникнення грошей, не акцентуючи при цьому увагу на тому, що кошти викрала саме жінка.
При цьому органом досудового розслідування не перевірено та не виключено можливість вчинення крадіжки ОСОБА_7 , адже він також був учасником конфлікту з потерпілим ОСОБА_3 .
Що ж до показів вказаних вище свідків, то слід зазначити, що жодних обставин щодо факту скоєння крадіжки, вказівки на особу, яка вчинила, чи могла вчинити крадіжку, їх покази не містять, а тому, на думку суду, ці покази не можуть вважатися належними доказами на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Також суд критично відноситься й до показів свідка ОСОБА_7 , адже як вже було зазначено вище, ОСОБА_7 як і ОСОБА_4 , був учасником конфлікту з потерпілим ОСОБА_3 , а тому, очевидно, мав можливість вчинити крадіжку грошей. Однак органом досудового розслідування вказані обставини не перевірені та не спростовані.
Крім того, судом було досліджено письмові докази, які на думку обвинувачення, підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй діяння, а саме:
?протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.12.2018 року, де потерпілий ОСОБА_3 вказав про те, що 10 грудня 2018 року близько 15:00 год., перебуваючи в торговому об`єкті №87, що знаходиться на ринку «Нижній» по вул. Удонова, 9 в м.Чернівці, у нього виник конфлікт з двома невідомими особами (жіночої та чоловічої статі). Після того, як вказані особи пішли, він виявив відсутність у нього грошей в сумі 1050 грн. Особу, яка вчинила крадіжку, він не бачив.

?том 1 а.с.9.
?протокол огляду місця події від 10.12.2018 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається. що у присутності понятих було оглянуто приміщення торгівельного кіоску №87 на ринку по вул.Удонова, 9 в м.Чернівці, де власне і було скоєно крадіжку грошових коштів у потерпілого ОСОБА_3 ;

?том 1 а.с.11-16;
?протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2019 року, з якого вбачається, що у присутності понятих свідок ОСОБА_13 на фото під №3 впізнала особу жіночої статі, яка 10.12.2018 року знаходилася на ринку «Нижній» в кіоску № НОМЕР_1 поруч з ОСОБА_3 . Згідно довідки слідчого на фото під №3 зображена ОСОБА_4 ;
?том 1 а.с.23-24;
?протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2018 року, з якого вбачається, що у присутності понятих потерпілий ОСОБА_3 на фото під №4 впізнав особу жіночої статі, з якою у нього 10.12.2018 року на ринку виник конфлікт. Згідно довідки слідчого на фото під №4 зображена ОСОБА_4 ;
?том 1 а.с.42-43.
У свою чергу захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 надав письмові клопотання про визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки, на його думку, протоколи складені з порушенням вимог ст.104 та ч.7 ст.228 КПК України. Зокрема на фото, які надавалися для впізнання потерпілому та свідку, зображені особи, які за віком молодші ніж обвинувачена, мають різні зачіски та форму обличчя.
Дослідивши та проаналізувавши наведені вище докази у їх сукупності суд приходить до наступного висновку:
Так, на думку суду, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.12.2018 року та протокол огляду місця події лише підтверджують факт події злочину (вчинення крадіжки), однак жодним чином, ані прямо, ані в сукупності з іншими доказами не доводять тієї обставини, що крадіжку грошей потерпілого ОСОБА_3 скоїла саме обвинувачена ОСОБА_4 .
Також обґрунтованим, на погляд суду, є клопотання адвоката ОСОБА_5 щодо визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, виходячи з наступного:
Згідно вимог ст.228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнавати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю
яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.
Із досліджених протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2018 року та 03.01.2019 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_3 та свідку ОСОБА_13 було запропоновано впізнати на одному із пред`явлених фотознімків особу та повідомити за яких обставин вони бачили цю особу.
Проте у порушення вимог ст.228 КПК України, на фотознімках були зображені особи жіночої статі, які відрізняються за віком (обвинувачена значно старша), кольором волосся, зачіскою та одягом.
До того ж, як потерпілий ОСОБА_3 , так і свідок ОСОБА_13 зазначили, що на фотознімку впізнають особу жіночої статі (обвинувачену), яка 10 грудня 2018 року перебувала на ринку «Нижній» у торгівельному павільйоні, де здійснював торгівлю потерпілий, та з якою у нього виник конфлікт. При цьому будь-яких обставин щодо вчинення крадіжки обвинуваченою ані потерпілий, ані свідок не зазначали.
Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону, суд приходить до висновку про те, що письмові докази, а саме протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2018 року та 03.01.2019 року слід визнати неналежними, адже вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, а також не відповідають вимогам ст.228 КПК України.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Положеннями п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
У своєму рішенні від 21 жовтня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що така доведеність може випливати зі співставлення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
У справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року Європейський суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може впливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Аналізуючи зібрані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено винуватість останньої у вчиненні інкримінованого їй діяння поза розумним сумнівом.
При цьому суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження органів державного обвинувачення про те, що до початку розгляду справи по суті між обвинуваченою та потерпілим було укладено угоду про примирення, за умовами якої ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй діяння. Однак угода не була затверджена судом, оскільки не відповідала вимогам закону в частині правил складання покарань.
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у випадках, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути мотивований судом.

Таким чином, враховуючи всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення є недоведеним, а тому обвинувачену ОСОБА_4 слід виправдати у зв`язку із недоведеністю факту вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст.17, 284, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнати невинуватою і по суду виправданою.
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишити обрану у вигляді особистого зобов`язання.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_15