ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року м.Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 09.01.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тбілісі (Грузія), громадянина Грузії, без постійного місця проживання, не працює, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 листопада 2019 року,

за участю учасників судового провадження:
секретаря судового
засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9
УСТАНОВИЛА:
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12 січня 2020 року. Одночасно визначено ОСОБА_4 заставу у розмірі 150 000 грн. та покладено відповідні обов`язки у разі її внесення.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу як незаконну.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що до вчинених кримінальних правопорушень він не причетний, а тому утримування його під вартою є незаконним.

Крім того, апелянт вказує, що районним судом безпідставно змінено йому розмір застави з 120 000 грн. до 150 000 грн.

Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою та просить апеляційний суд переглянути її відповідно до закону.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, що заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, колегія суддів доходить наступних висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції

____________________________________________________________

ЄУНСС: 727/4600/19
Провадження №11-кп/822/536/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія в порядку КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський Суд з прав людини у справі Bellet v. France (04.12.1995 року) зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_11 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_4 має право на оскарження ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівців, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд не має можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції, а тому колегія суддів позбавлена права витребувати ці матеріали.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання прозастосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні п`яти епізодів таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло потерпілих осіб, вчинених з січня по грудень 2018 року, один з яких пов`язаний із викраденням майна у великих розмірах.

На думку колегії суддів, районний суд, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, дійшов до вірного висновку про те, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованою, врахувавши надані прокурором докази, а ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, є доведеними.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 не має постійно місця проживання на території України, перебуває в Україні без законних підстав, оскільки був видворений за межі України, не має постійного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що зумовлює вказані вище ризики.

Таким чином, стороною обвинувачення в суді першої інстанції доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, районним судом визначено заставу у відповідності до ст.182 КПК України, із врахуванням обставин кримінального правопорушення, завданої шкоди, ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Проте, колегія суддів визнає слушними доводи апелянта щодо необґрунтованого збільшення йому розміру застави районним судом.

Встановлено, що при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останньому визначено заставу у розмірі 120 000 грн.

Разом з тим, під час продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, районним судом необґрунтовано збільшено розмір застави до 150 000 грн., при цьому не наведено жодних підстав чи мотивів такого рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що сторона обвинувачення не заявляла клопотання про збільшення розміру застави, обсяг обвинувачення чи розмір шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, не збільшувалися, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зросли, оскільки обвинувачений уже перебував під вартою.

Збільшивши розмір застави на власний розсуд, районний суд допустив погіршення правового становища обвинуваченого, що є неприпустимим, а тому сума застави в 150 000 грн. підлягає зменшенню.

На думку колегії суддів, сума застави розміром 120 000 грн. визначена із врахуванням шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, кількості епізодів, майнового та сімейного стану обвинуваченого та достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у разі її внесення.

Керуючись ст.ст. 7,9, 176-178, 183, 331, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12 січня 2020 року та одночасно визначено заставу у розмірі 150 000 грн. змінити в частині розміру застави.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави в сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

26.11.2019 року
(дата засвідчення копії)