МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/669/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000581 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уральське Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_9
представник потерпілої ОСОБА_10 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року скасувати і закрити кримінальне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 :
на користь потерпілої ОСОБА_9 2600 (двох тисяч шістсот) грн. матеріальної шкоди, 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) грн.;
на користь держави 4084 (чотири тисячі вісімдесят чотири) грн. 20 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
На переконання апелянта, суд не надав належну оцінку доказам по справі і прийшов до невірного висновку, чим порушив право на справедливий суд.
Стверджує, що в пункті 12.1 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР) відсутня вимога до водія, як неуважність до дорожньої обстановки.
Посилаючись на схему дорожньо-транспортної пригоди (надалі (ДТП), вказує що паралельні сліди від коліс машини свідчать про те, що автомобіль знаходився в стані юзу, а не заносу.
Апелянт переконаний, що за кермом автомобіля «ВАЗ» знаходилась ОСОБА_9 , яка не виконала вимоги пункту 12.3 ПДР.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
Прокурор вважає, що твердження захисника ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки судом правильно надано оцінку діям водія у дорожній обстановці, яка склалась.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 13 серпня 2017 року близько 12.00 години, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в світлий час доби, по сухому дорожньому покритті автодороги з с. Артемівка в напрямку с. Ясна Поляна Новоодеського району Миколаївської області, в порушення вимог п. 12.1 ПДР, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався назустріч під керуванням ОСОБА_11 ..
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21013» ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому правої плечової кістки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній сказі, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та пояснення потерпілої і її представника, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.
Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Так, суд першої інстанції вірно врахував показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтвердив факт ДТП 13 серпня 2017 року на половій дорозі між селами Артемівка та Ясна Поляна Новоодеського району Миколаївської області за участю керованого ним автомобіля «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобілем «ВАЗ».
Також вірно врахував і показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні у суді першої інстанції також підтвердила факт вказаної ДТП 13 серпня 2017 року близько 12.00 год. між селами Ясна Поляна та Артемівка Новоодеського району Миколаївської області, за участю автомобіля «ВАЗ», яким керував її зять ОСОБА_12 та в якому також знаходилися: вона на задньому сидінні; її донька ОСОБА_13 , на передньому сидінні; її донька ОСОБА_14 та племінниця.
Окрім того, суд першої інстанції вірно взяв до уваги і інші показання потерпілої, а саме, її показання і щодо місця зіткнення, яке не оспорював і сам обвинувачений та підтверджено іншими доказами у даному кримінальному провадженні, і показання щодо отриманих нею та іншими пасажирами автомобіля «ВАЗ» тілесних ушкоджень, її знаходження на стаціонарному лікуванні з 13 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року, проведення їй оперативного втручання.
Аналогічні показання, як і показання потерпілої, в суді першої інстанції надали і свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , яким суд першої інстанції надав належну оцінку.
Показання потерпілої ОСОБА_9 тасвідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 є послідовними та повністю узгоджуються між собою
Також, суд першої інстанції вірно врахував та надав оцінку і іншим доказам у даному кримінальному провадженні. Зокрема:
даним протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13 серпня 2017 року, фототаблицями та схемою до нього (а.п. 55-70), згідно яким встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди, що сталася між автомобілями «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (позн.2) та «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , (позн.1) є ґрунтова дорога між с. Ясна Поляна і с. Артемівка в межах Новоодеського району Миколаївської області. Загальна ширина дороги становить 3 м. Автомобіль «ВАЗ-21013» розташований передньою частиною в напрямку с. Артемівка. Відстань від лівого краю проїжджої частини до лівого переднього колеса 3,5 м., до лівого заднього колеса 3,4 м. Автомобіль «ЗАЗ-110307» розташований передньою частиною в напрямку с. Ясна Поляна. Відстань від лівого краю проїжджої частини до правого переднього колеса становить 2,7 м., до правого заднього колеса становить 2,1 м. Сліди заносу автомобіля (позн. 3) є паралельними та закінчуються біля автомобіля «ЗАЗ-110307»;
висновкам експерта 17-1218 від 27 листопада .2017 року та 17-1219 від 27 листопада 2017 року судово-автотехнічних експертиз щодо технічної справності вказаних транспортних засобів на момент дорожньо-транспортної пригоди;
висновку експерта судової транспортно-трасологічної експертизи № 17-1217 від 28 листопада 2017 року, згідно якого первісне контактування транспортних засобів відбулося передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ-21013», державний номер НОМЕР_2 , і передньою лівою частиною автомобіля «ЗАЗ-110307», державний номер НОМЕР_1 , при русі зустрічними курсами, з взаємним перекриттям по ширині фронту пошкоджень. Місце зіткнення розташовується практично в тому місці, де під час зіткнення стався контакт з взаємним впровадженням і деяким зрушенням автомобіля «ВАЗ-21013», в зворотному напрямку, з переміщенням автомобіля «ЗАЗ-110307» по ходу свого руху. Автомобіль «ЗАЗ-110307» розташовувався на слідах заносу, а автомобіль «ВАЗ-21013» попереду нього, правим переднім колесом на початку сліду його зсуву, передньою частиною звернений в сторону автомобіля «ЗАЗ-110307»;
висновку експерта судово-автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №17-1239 від 28 листопада 2017 року, виходячи з якого, дії водія автомобіля «ВАЗ-21013», державний номер НОМЕР_2 , не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. А, дії водія автомобіля «ЗАЗ-110307», державний номер НОМЕР_1 , оскільки він фактично допустив неконтрольований рух автомобіля, не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР і вказана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП.
Зазначені висновки експерта узгоджуються з роз`ясненнями експерта, які він підтвердив в суді першої інстанції.
Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності в його діях порушень ПДР такими, що не заслуговують на увагу.
За такого, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичності оцінки показань обвинуваченого ОСОБА_7 .
Щодо тілесних ушкоджень отриманих потерпілою, то ці дані також знайшли підтвердження у висновку експерта судово-медичного експерта № 1798 від 30 листопада 2017 року, з якого слідує, що у ОСОБА_9 мали місце тілесні ушкодження у вигляді багато уламкового перелому правої плечової кістки, що могло утворитися від дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП (зіткнення автомобілів), при знаходженні в салоні автомобіля, не виключено незадовго до звернення в лікарню 13 серпня 2017 року По ступеню тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу).
За наведеного апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, а тому твердження апелянта щодо ненадання та невірного надання оцінки доказам є безпідставними.
Відсутність законодавчо закріпленого поняття «грунтова дорога» не позбавляє права учасників судового провадження, а також експерта, використовувати даний термін.
За такого, твердження апелянта і в цій частині є неслушними.
Також, не заслуговують на увагу і твердження апелянта щодо невірного зазначення в схемі ДТП слідів від коліс, так як спростовані даними висновку експерта судової транспортно-трасологічної експертизи №17-1217 від 28 листопада 2017 року.
Посилання захисника на показання свідка ОСОБА_16 , яка вказувала на керування автомобілем марки «ВАЗ» іншою особою не знаходить свого підтвердження та спростовується дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд надав належну оцінку.
Щодо положень пункту 12.1 ПДР, який, за версією апелянта, не містить вимога до водія, як неуважність до дорожньої обстановки, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Так, згідно пункту 12.1 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Тобто, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а відтак, і бути уважним.
Досліджені судом першої інстанції докази, яким надана належна оцінка, та з якими погодився і суд апеляційної інстанції, а також місце зіткнення транспортних засобів, яке вірно встановлено як права сторона по руху автомобіля «ВАЗ», свідчать про безпідставність і доводів апелянта щодо порушення водієм автомобіля «ВАЗ» пункту 12.3 ПДР.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та інших нормативних актів при складанні протоколу огляду місця ДТП, які були б безумовними підставами для визнання цього доказу недопустимим, апеляційним судом не встановлено, а тому твердження апелянта і в цій частині є неслушними.
Вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам статті 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Порушень Конституції України, КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому посилання апелянта і в зазначеній частині, є безпідставними.
При призначенні покарання суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, форму вини обвинуваченого - вчинення злочину з необережності, відсутність будь-яких обставин, що пом`якшували та обтяжували покарання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є раніше не судимий, його позитивну характеристику за місцем проживання, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, оцінку органом пробації ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ризику небезпеки для суспільства як низького.
Обвинуваченому призначено покарання у межах санкції частини 1 статті 286 КК України.
Щодо розв`язання цивільного позову, то в цій частині апелянтом це питання не оспорювалось, а тому, відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не перевіряв.
Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: