Справа № 148/1268/18
Провадження №11-кп/801/687/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3
на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13.06.2019 року
на адресу Генерального прокурора України
13 червня 2019 рокум. Вінниця
Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення щодо вироку Гайсинського районного суду Вінницької області 19.03.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 310, ч.3 ст. 309 КК України, виніс ухвалу на адресу Генерального прокурора України.
З ухвалою на адресу Генерального прокурора України не погоджуюся, вважаю її такою, що суперечить вимогам чинного законодавства з наступних підстав.
Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.03.2019 року ОСОБА_4 визнано винуватою в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК України і призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 309 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Відповідно до ст.75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_4 звільнено, якщо в період іспитового строку три роки вона не скоїть нового злочину та виконає покладені на неї цим вироком обов`язки.

Згідно з п. 1), п. 2) ч. 1, п.2) ч.2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Прокурор Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, вказав, що, ухвалюючи рішення від 19.03.2019 року, суд першої інстанції проігнорував зміни, які внесені Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально процесуального кодексу України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав законної сили 11.01.2019 року та застосував положення ст. 76 КК України в редакції та з урахуванням змін, внесених згідно Закону України від 07.09.2016 року 1492- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016 року, просив вирок Гайсинського районного суду від 19.03.2019 року відносно ОСОБА_4 змінити за ч.2 ст. 310, ч.3 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За наслідками апеляційного розгляду даного кримінального провадження, апеляційним судом ухвалено судове рішення, яким апеляційну скаргу прокурора по кримінальному провадженню ОСОБА_4 задоволено.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та не вправі вийти за межі апеляційних вимог,

Суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Відповідно обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив усунути неповноту чи однобічність судового слідства суду першої інстанції і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Вирок або ухвала суду першої інстанції за загальним правилом перевіряються в межах вимог, викладених в апеляційній скарзі, тобто суд апеляційної інстанції передусім розглядає вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення .

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги визначені ст. 407 КПК України.

Винесення ухвал про доведення до відома Генерального прокурора України фактів, зазначених у ухвалі кримінальним процесуальним кодексом України в редакції 2012 року не передбачено.

В даному кримінальному провадженні прокурор під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції в судових дебатах висловлював позицію щодо доцільності застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 .
З позицією прокурора погодився суд першої інстанції та визначив покарання з застосуванням ст. 75 КК України.
Звертаючи увагу на непослідовність позиції державних обвинувачів, в ухвалі апеляційного суду не дано оцінки тому, що прокурор лише орієнтує суд щодо призначення покарання, а суд приймає рішення, яке має бути законним та обгрунтованим та відповідати, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вказівки суду про факти непослідовної позиції державних обвинувачів щодо призначення покарань винним по кримінальним провадженням за ст. 307, ст. 309 КК України з посиланнями на інші кримінальні провадження суперечать вимогам кримінального процесуального закону, оскільки прокурор має бути цілком незалежним у своїй діяльності.
Згідно п.2 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України.
Статтею 16 п.5 Закону України «Про прокуратуру» також передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов`язків або прийняття ним незаконного рішення.
Для забезпечення цього права держава має вжити певних заходів, разом з тим поряд із забезпеченням незалежності прокуратури за для збереження балансу її діяльності має існувати певний механізм відповідальності, підзвітності органів прокуратури, але така відповідальність має бути не перед судом, а перед суспільством, громадськістю.
Зазначаючи у ухвалі про те, що непослідовна позиція державного обвинувача щодо призначення покарань винним по кримінальним провадженням за ст. 307, ст. 309 КК України викликає подив не лише у суддів, а і у обвинувачених по іншим кримінальним провадженням, суд апеляційної інстанції поставив фактично під сумнів законність і обгрунтованість вироку в частині застосування ст.75 КК України, який в цій частині залишений без змін.
В даному випадку перебирання судом на себе позиції обвинувачення, шляхом спонукання сторони обвинувачення забезпечити послідовну практику при призначенні судом першої інстанції покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 307, ст. 309 КК України суперечить принципам змагальності та диспозитивності судового розгляду, рівності сторін перед судом, адже роль суду має зводитись до арбітрування.

Суддя Вінницького апеляційного суду ОСОБА_3

Згідно оригіналу: Суддя: