Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 вересня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0001442 від 08 листопада 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Люблінець та жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого у АДРЕСА_2 ), українця, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, працюючого автослюсарем ТОВ «Негабарит», раніше не судимого,
за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_5 , українця, громадянина України, із середньою загальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року за ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців,
за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та призначено кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 (два) роки з покладенням відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України обов`язків: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_9 визначено остаточне покарання шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2017 року ? у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
За вироком суду ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та однією невстановленою в ході досудового розслідування особою, 8 листопада 2016 року приблизно о 14 год. 40 хв., із корисливих мотивів, перебуваючи на території ДМП «Водозабір», що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Сарни та розташована по вул. Заводській, 7, м. Сарни Сарненського району Рівненської області, куди дістались шляхом вільного доступу, умисно, таємно, здійснили вилучення за допомогою розкопування грунту та демонтажу з ділянки мережі водогону Сарненської міської ради частини чавунної труби вагою 790 кг., вартістю 4 грн. 10 коп. за 1 кг. брухту чорного металу на загальну суму 3 239 грн., яку мали намір таємно, умисно викрасти. Однак, обвинувачені не змогли вчинити усіх дій, які вважали необхідними для доведення свого злочинного наміру до кінця з причин, що не залежали від їх волі, так як на місці вчинення злочину були виявлені працівниками поліції, що завадили діям обвинувачених.
У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покликаються на незаконність, необґрунтованість і невмотивованість вироку суду першої інстанції.

Зазначають, що під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було допущено істотні порушення процесуального закону та неправильно застосовано норми матеріального закону, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого вироку.

Зазначають, що визнаючи обвинувачених винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, суд першої інстанції не встановив обставин, які передбачені ст. 91 КПК України та не здобув доказів на підтвердження винуватості обвинувачених. При формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті не вказано способу вчинення кримінального правопорушення, не розкрито питання домовленості про вчинення злочину, хто був ініціатором домовленості, її зміст, що вказує на існування даної домовленості.

Вказують, що висновок суду про набуття права власності Сарненською міською радою на ДМП «Водозабір» є хибним. Висновки суду в частині розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ґрунтуються, на їх думку, на припущеннях, що суперечить вимогам ч.3 ст. 373 КПК України. Зазначають, що на основі припущень суд першої інстанції сформував свої висновки щодо форми вини, мотиву та мети злочину. Висновок суду про прямий умисел на викрадення майна, а також корисливий мотив та мету не знаходить жодного доказового підтвердження і ґрунтується виключно на припущеннях.

Вказують, що в основу своїх висновків про винуватість обвинувачених у вчиненні злочину суд поклав показання зацікавлених свідків (працівників поліції) ОСОБА_11 ,, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказали, що обвинувачені вилучали частини труби. Будь-яких інших доказів причетності обвинувачених до вчинення злочину стороною обвинувачення не було надано, а судом не було здобуто. Докази, подані стороною захисту були повністю відкинуті судом.

Зазначають, що суд першої інстанції до вирішення даного кримінального провадження підійшов упереджено і однобоко з явним обвинувальним ухилом, жодним чином не звернув уваги на численні порушення вимог процесуального закону, допущені стороною обвинувачення під час здійснення досудового розслідування та фальсифікацію доказів по справі.

Вказують, що свої висновки суд мотивував поверхнево, в резолютивній частині вироку не вирішив питання про долю речових доказів.

Просять вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року скасувати і закрити кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які діяли як співвиконавці, безпосередньо виконуючи об`єктивну сторону злочину, маючи умисел на незаконне власне збагачення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і грунтується на сукупності зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.
Свій висновок суд першої інстанції обґрунтував показаннями обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні першої інстанції від дачі показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України), показаннями свідків та іншими наданими стороною обвинувачення доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції показав, що в один із днів листопада 2016 року до нього зателефонував знайомий на прізвище ОСОБА_14 та запропонував заробити грошових коштів, а також підтвердив що він спільно з іншими обвинуваченими розкопав частину труби, під час чого вони були виявлені працівниками поліції.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дали аналогічні покази, додавши, що останній опинився на місці події на пропозицію ОСОБА_7 .

Допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з приводу подій, що мали місце 08 листопада 2016 року дали показання щодо виявлення на території ДМП «Водозабір» обвинувачених, які спільно діяли, здійснюючи розкопування мережі водогону та дістаючи частину чавунної труби, вага якої становила приблизно 800 кг.

Ці показання узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку суду першої інстанції об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 08 листопада 2016 року, який проводився в присутності обвинувачених, щодо виявлення свіжо розкопаної траншеї довжиною приблизно 6 м., шириною 3 м., глибиною до 2 м., поруч із якою виявлені 4 лопати, сокиру, кувалду та частини чавунної труби; даними протоколів проведення слідчих експериментів від 24 листопада 2016 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ході яких обвинувачені детально на місці продемонстрували за яких обставин вони спільно з іншими обвинуваченими вилучали із мережі водогону частину труби.
Суд першої інстанції, встановивши, що балансоутримувачем майна ДМП, в тому числі, і мережі, з якої обвинуваченими була вилучена частина труби, є Сарненська міська рада, прийшов до обґрунтованого висновку, що під час досудового розслідування Сарненська міська рада визнана потерпілою стороною відповідно до вимог ст. 55 КПК України, навівши відповідні аргументи у вироку, зокрема, і щодо доводів сторони захисту про належність майна ДМП «Водозабір» Міністерству аграрної політики та продовольства України. На думку, колегії суддів, суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо заперечення факту заподіяння Сарненській міській раді будь-якої шкоди внаслідок дій обвинувачених, мотивуючи тим, що документально доведено, що майно ДМП «Водозабір» прийнято на баланс Сарненської міської ради, покликаючись на надані стороною обвинувачення рішення Сарненської міської ради № 1092 від 05 липня 2013 року та акт приймання-передачі від 16 грудня 2013 року, відповідно до яких вказаною радою надана згода на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Сарни цілісного майнового комплексу ДМП «Водозабір» та прийнято вказане майно. Інші документи щодо належності майна ДМП «Водозабір» в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказу довідки, наданої стороною обвинувачення про встановлення вартості викраденої труби, також були предметом розгляду в суді першої інстанції. На думку колегії суддів, судом обґрунтовано визнано вказану довідку належним і допустимим доказом, з наведенням відповідних мотивів у судовому рішенні.
Крім того, як слушно зауважує прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції, посилаюсь на практику Верховного Суду, призначення експертизи не є обов`язковим у випадку встановлення вартості викраденого майна за роздрібними (закупівельними) цінами, які існували на момент вчинення злочину.
Не залишилося без оцінки суду і доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинувачених складу інкримінованого злочину та щодо хибності кваліфікації їх дій, які судом першої інстанції відхилені з наведенням відповідних аргументів на їх спростування, зазначивши, що під час судового провадження обвинувачені не заперечували, що діяли спільно на пропозицію ОСОБА_14 , визнавши, що особисто не отримували дозволу власника майна на його вилучення, жодних трудових договорів на проведення робіт не отримували; саме обвинувачені є безпосередніми виконавцями злочину.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо сумніву в об`єктивності та неупередженості показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказані свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та за завідомо неправдиві показання і допитані судом в судовому засіданні суду першої інстанції 05 березня 2018 року відповідно до журналу судового засідання (Т.№ 1, а.м.с.160 - 165) та наявного у матеріалах кримінального провадження носія інформації (диска), на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано судове засідання, а також дане кримінальне провадження у відповідності до ст. 22 КПК України здійснювалось на основі змагальності сторін, а судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, зокрема, під час допиту свідків у цьому кримінальному провадженні обвинувачені та захисник мали право і можливість ставити свідкам запитання, спрямовані на з`ясування достовірності їхніх показань.
За наведеного, кваліфікація дій обвинувачених за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, є вірною.

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг про недоведеність стороною обвинувачення причетності обвинувачених до вчиненого та відсутність в їх діях складу інкримінованого злочину, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду і належно оціненими судом першої інстанції.
При призначенні покарання обвинуваченим суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винних, які ( ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ) по місцю проживання характеризуються посередньо, як особи, скарг на яких не надходило та які участі в громадському житті міста не приймають, що стосується даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , то останній по місцю навчання характеризується посередньо, те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_10 страждають активною алкогольною залежністю (хронічний алкоголізм) із утриманням від вживання алкоголю і не потребують примусового лікування з цього приводу. Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинувачених судом не встановлено.
На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, визначене місцевим судом обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований їм злочин, з визначенням ОСОБА_9 остаточного покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України та, зі звільненням обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , врахувавши, що останні вперше притягуються до кримінальної відповідальності і відсутність обставин, що обтяжують їх покарання, від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування і закриття кримінального провадження не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_10 за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3