ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 622/1167/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1853/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
адвоката - ОСОБА_7 ,
третьої особи
щодо майна якої вирішується
питання про арешт майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією прокурора на ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 07.10.2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Золочівського відділення поліції Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене начальником Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження №0000384 від 02.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Ухвалу негайно передано на виконання до Золочівського відділення поліції Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 03.10.2019 року надійшло вищевказане клопотання, в якому містилося прохання про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході проведення огляду протоколом від 02.10.2019, а саме: вантажний автомобіль марки «Газ», моделі «66», із кабіною зеленого кольору, кузовом сірого та зеленого кольору, д.н. НОМЕР_1 , кузов якого заповнено деревиною із биркою з надписом « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , товаро - транспортну накладну НОМЕР_4 . Вилучене майно помістити на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, смт. Золочів, вул. Центральна, 26. Арешт на вказане майно накласти до постановлення остаточного судового рішення в разі направлення обвинувального акту до суду або закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування з підстав, передбачених чинним законодавством, але в будь-якому разі не пізніше одного року з дня постановлення ухвали суду про арешт майна із забороною його відчуження або знищення.
В обгрунтування клопотання слідчий та прокурор посилалися на те, що 02.10.2019 року при огляді місця події, яким стало автошлях Харків_- Золочів на відстані близько 200м. від повороту на с. Першотравневе в сторону смт. Золочів виявлено вантажний автомобіль марки «Газ», моделі «66», д.н. НОМЕР_1 в кузові якого знаходилась деревина породи «дуб» лише із однією биркою з номером « НОМЕР_5 ».
Крім того, слідчим зазначено, що у водія вищезазначеного транспортного засобу малась документація стосовно деревини, що перебувала у кузові, а саме ТТН ХРА № 812070 відповідно до якої об`єм відпущеної деревини, що перебуває в кузові автомобіля, становить 3,72 куб.м.
01.10.2019 року проведено огляд місця події за участі спеціаліста, а саме, зазначений вантажний автомобіль, без огляду середини кабіни та встановлено, що обєм деревини в кузові становить 4,34 куб. м., тане відповідає об`єму зазначеному в товарно - транспортній накладній ХРА № 812070.
Слідчим та прокурором вказано, що наявні достатні підстави вважати, що є достатні підстави вважати, що вилучене 01.10.2019 року в ході проведення огляду місця події майно може бути як знаряддям, так і предметом, вчинення кримінального правопорушення, в свою чергу зберігати на собі його сліди , тому в подальшому може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення (а.с.3-4).

Слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання про накладення арешту зазначив, що оцінюючи викладені обставини, за відсутності на момент розгляду клопотання будь-яких доказів про незаконну порубку деревини, яка була вилучена під час огляду місця події, а також існування доказів, які підтверджують законність використання транспортного засобу для перевезення цієї деревини, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно (а.с.25-27).
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурором у провадженні, начальником Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подано апеляційну скаргу, в якій міститься прохання:
1.Скасувати хвалу слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 07.10.2019 у кримінальному провадженні №0000384 від 02.10.2019, за ч.І ст.246 КК України про відмову в арешті тимчасово вилученого майна.

2.Постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на:

-вантажний автомобіль марки «ГАЗ» моделі «66» із кабіною зеленого кольору, кузовом сірого та зеленого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », кузов якого заповнено деревиною із биркою з написом « НОМЕР_5 »;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ;

-товаро-транспортну накладну НОМЕР_4 .

3.Транспортний засіб, разом з завантаженою деревиною, на який накладено арешт, помістити на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області, за адресою: Харківська область, смт. Золочів, вул.Центральна, буд.26.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням норм КПК України.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, доводи прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, думку адвоката та третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, які заперечували проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали клопотання про арешт майна та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Стаття 246 КК Україна, за якою зареєстроване дане кримінальне провадження, передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.
Об`єктивна сторона злочину полягає в незаконній порубці, тобто усі випадки відділення дерев і чагарників, які знаходяться в лісі, від кореня, незалежно від використовуваних засобів і способів.
Крім того, в клопотанні не зазначено, що майно на яке необхідно накласти арешт відповідає критеріям ч.2 ст. 98 КПК України - документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Пункт7 ч.2 ст.131 КПК України регламентує арешт майна як один з заходів кримінального провадження.

Клопотання слідчого не містить посилань на наявність ризиків передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно до вимог ч.1 ст.173 слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, діючої редакції цієї норми права, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Клопотання слідчого про арешт майна не містить належного обгрунтування на підтвердження того, що вилучене у ході огляду 01.10.2019-02.10.2019 року майно відповідає вимогам ст.98 КПК України, є речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000384 від 02.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
За наведених обставин, слідчим та прокурором не було доведено обставин, визначених ст.170 КПК України, які мають значення для прийняття рішення про накладення арешту, а відтак, слідчим не доведено необхідності накладення арешту на вказане майно, що було вилучене в ході огляду місця події 01.10.2019-02.10.2019 року.

Відмовляючи прокурору в клопотанні про арешт майна, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі вказав, що як вбачається із досліджених в судовому засіданні протоколів огляду місця події від 01.10.2019 та 02.10.2019 слідчим та спеціалістом не використовувалося будь-яких вимірювальних приладів, з допомогою яких можна встановити об`єм дров, які перевозилися в кузові автомобіля. До матеріалів справи також не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про компетенцію спеціаліста, який проводив огляд деревини 02.10.2019 разом із слідчим. Тому висновок про об`єм дров, який зазначений у протоколі огляду місця події від 02.10.2019, суд не розцінює як достовірний (а.с.27).
Однак, слід зауважити, що ухвалюючи рішення слідчим суддею не було досліджено оригіналів протоколів огляду місця події від 01.10.2019 та 02.10.2019 про які зазначається в клопотанні, а надана по суті правова оцінка їх копіям.
Однак, відповідно до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів акцентує увагу, що питання оцінки доказів вирішуються в судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції та ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, керуючись Законом.
Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.

Судова колегія акцентує увагу слідчого судді, що межами судового розгляду є лише межі клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, а не оцінка доказів, що має здійснюватися не на цій стадії процесу.

Між тим, в клопотанні про арешт майна (а.с.3) слідчим та прокурором вказано, що в результаті огляду місця події вилучено вантажний автомобіль д.н. НОМЕР_1 , кузов якого заповнено деревиною, на одній з колод якої наявна лише одна бирка з надписом «UA ДАЛРУ 542087267».
Однак, в прохальній частині клопотання слідчий зазначає про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ГАЗ» моделі «66» із кабіною зеленого кольору, кузовом сірого та зеленого кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », кузов якого заповнено деревиною із биркою з написом « НОМЕР_5 ».
Таким чином, слідчим, в клопотанні допущено суттєві протиріччя.

Зазначена невідповідність не була взята до уваги слідчим суддею.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна.

Між тим, вказані вимоги КПК України при поданні клопотання, слідчим виконані не в повному обсязі.

В клопотанні слідчий лише цитує вибірково вимоги ст.170 КПК України.

Діюча редакція ч.3 ст.170 КПК України передбачає: У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Між тим слідчий в клопотанні зазначає, що є достатні підстави вважати, що вилучене 01.10.2019 року в ході проведення огляду місця події майно може бути як знаряддям, так і предметом, вчинення кримінального правопорушення, в свою чергу зберігати на собі його сліди, тому в подальшому може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення (а.с.3-4).

Однак, слідчий в клопотанні не вказав, яке доказове значення за ст. 246 КК України має свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Не конкретизовано, яке майно може бути предметом злочину, а яке знаряддям злочину.
Наведено не взято до уваги слідчим суддею.

Пункт 7 ч.2 ст.131 КПК України регламентує арешт майна, як один з заходів кримінального провадження.

Крім того, розглядаючи клопотання слідчого або прокурора, слідчий суддя, суд повинні з`ясувати, чи відповідає таке клопотання вимогам ст.171 КПК України, а ч.3 ст.172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без дотримання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Слідчий суддя в супереч вимогам ч.2 ст.171 та ч.3 ст.172 КПК України не звернув уваги на те, що клопотання не відповідає вимогам законодавства, а тому апеляційний суд не може погодитися з рішенням про необхідність у його задоволенні у тому вигляді, в якому воно надано до суду та позбавлений можливості в такому випадку надати оцінку доцільності відмови чи задоволення клопотання про арешт майна в розумінні положень ч.1 ст.170 КПК України.
Данні недоліки та неповнота є суттєвими, що безумовно є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Таким чином, ухвала слідчого судді від 07.10.2019 року передчасна і належним чином невмотивована.
За наведених обставин судова колегія вважає що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України.
Приймаючи рішення про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України.
У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу слідчого судді щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000384, а клопотання щодо накладення арешту повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України встановивши йому строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з часу отримання копії повного тексту даної ухвали.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Золочівського районного суду Харківської області від 07.10.2019 року щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000384 скасувати.

Винести нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту повернути прокурору для усунення недоліків на приведення до відповідальності з вимогами ч.2 ст.171 КПК України надавши йому строк в 72 години з часу отримання повного тексту даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: