Провадження № 1-кс/359/3669/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , затриманого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 відносно
ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Марнеулі, Грузія, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, закордонний паспорт громадянина Республіки Грузія № НОМЕР_1 , дійсний до 30.05.2025 року, посвідка на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 , дійсна до 31.05.2020 року,

про застосування тимчасового арешту, -
в с т а н о в и в :
Прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся 20.11.2019 року до суду з указаним клопотанням відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), затриманого працівниками ОКПП "Київ" ДПС України 19.11.2019 року о 16 год. 25 хв.
Так, згідно клопотання, 19.11.2019 року о 16 год. 25 хв. під час оформлення пасажирів рейсу № 433 сполученням «Тбілісі - Київ» працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України виявлено та затримано громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого відбулось спрацювання бази даних «Інтерпол» зі статусом «Арешт».

Вказана особа значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до вимог КПК України, працівниками ОКПП «Київ» відносно громадянина Грузії ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, як особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), яка перебуває у міжнародному розшуку.

Так, вироком Вологодського міського суду РФ від 12.03.2009 громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. «д», ч. 2 ст. 111 КК РФ та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
Постановою про оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук від 21.06.2016 громадянина Грузії ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в міжнародний розшук в цілях видачі на території всіх країн-членів Інтерполу.
Відповідно до інформації компетентних органів Російської Федерації ОСОБА_10 , розшукується за вчинення злочину, передбаченого п. «д», ч. 2 ст. 111 КК РФ (умисне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю особи з хуліганських мотивів) та в порівнянні з законодавством України про кримінальну відповідальність, відповідає ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження) який є тяжким злочином, максимальний строк покарання за який передбачено у вигляді до 8 років позбавлення волі, а тому є екстрадиційними.

Строк виконання вироку відносно громадянина Грузії ОСОБА_10 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення ним злочинних діянь, відповідно ст. 80 КК України, не закінчився, оскільки вирок винесено 12 березня 2009 року, а засуджений ОСОБА_10 ухилявся від виконання вироку, про що свідчить заведена оперативно-розшукова справа від 09.12.2016 року.

Документом, що підтверджує особу затриманого є його паспорт громадянина Грузії, який було вилучено у останнього в момент затримання.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, обравши відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) тимчасовий арешт терміном в сорок діб, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації. Строк тимчасового арешту вважати з моменту затримання. Утримувати громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в Київському слідчому ізоляторі Міністерства юстиції України.
Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, вказавши, що відсутні правові підстави щодо застосування тимчасового арешту у відношенні до ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ). Основною підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора, захисником наведено те, що на момент розгляду клопотання та оголошення останнього в розшук пройшли строки притягнення особи до відповідальності та виконання вироку щодо нього.

Крім того, в порядку ст. 206 КПК України, просив визнати затримання незаконним та звільнити затриманого з-під варти, зважаючи на те, що затримання особи вчинено з порушенням права ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) на захист. Вказав, що під час затримання та в момент оформлення протоколу захисника не було, а особа затриманого не розумів підстав його затримання, що останній підтвердив в судовому засіданні.

Затриманий ОСОБА_10 ( ОСОБА_7 ) проти клопотання також заперечив, підтримав позицію захисника та просив у задоволенні клопотання відмовити.
Затриманий та захисник також заперечували щодо спрощеної процедури та згоди та екстрадиційний арешт.
Заслухавши пояснення прокурора, затриманого та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, подані додатково документи, суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про застосування тимчасового арешту не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно із ст. 583 КПК України, тимчасовий арешт може бути застосовано до особи, затриманої за вчинення злочину за межами України, на підставі відповідного клопотання прокурора, яке має відповідати вимогам ч.4 ст. 583 КПК України, в тому числі і в частині долучення документів на підтвердження обставин, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання.
У відповідності до ст. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.
При цьому відповідно до ч.4 ст. 583 КПК України, прокурор в своєму клопотанні до слідчого судді про застосування тимчасового арешту зобов`язаний надати протокол затримання особи, документи, що містять данні про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави, а також документи, що посвідчують особу затриманого.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 541 КПК України, тимчасовий арешт - це взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений КПК України або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).
Крім того, тимчасовий арешт за своєю правовою природою є спеціальним запобіжним заходом, який застосовується виключно у межах міжнародно-правового співробітництва компетентних органів держав, що стосується видачі осіб відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників.
При вирішенні питання про застосування тимчасового арешту до затриманої особи суд не вивчає питання її винуватості, наявності відповідних доказів та тим паче не вирішує питання про звільнення особи від покарання призначеного вироком суду іноземної держави, а лише перевіряє наявність відповідних документів органів досудового слідства іноземних держав, які підтверджують факт підозри або обвинувачення особи у вчиненні злочину, а також її перебування у розшуку.
Згідно ст.16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства. У запиті про тимчасовий арешт повідомляється про існування одного з документів, зазначених у пункті 2а статті 12 (оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони), і намір надіслати запит про видачу правопорушника. В ньому також зазначається, за яке правопорушення буде запитуватися видача, де і коли таке правопорушення було вчинене, а також, у міру можливості, опис зовнішності розшукуваної особи. Запит про тимчасовий арешт надсилається компетентним органам запитуваної Сторони або дипломатичними каналами, або безпосередньо поштою, або телеграфом, або через Міжнародну організацію кримінальної поліції (Інтерпол), або у будь-який інший спосіб, який дозволяє мати письмове підтвердження або який визнається запитуваною Стороною. Запитуючий орган без зволікань інформується про результати розгляду його запиту.
В судовому засіданні встановлено, що згідно повідомлення Інтерполу, саме ОСОБА_10 ( ОСОБА_7 ) значиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи.

Вироком Вологодського міського суду РФ від 12.03.2009 року громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. «д», ч. 2 ст. 111 КК РФ та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
Постановою про оголошення засудженого у міжнародний розшук від 21.06.2016 року громадянина Грузії ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в міжнародний розшук в цілях видачі на території всіх країн-членів Інтерполу.
Відповідно до інформації компетентних органів Російської Федерації ОСОБА_10 , розшукується за вчинення злочину, передбаченого п. «д», ч. 2 ст. 111 КК РФ (умисне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю особи з хуліганських мотивів) та в порівнянні з законодавством України про кримінальну відповідальність, відповідає ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження) який є тяжким злочином, максимальний строк покарання за який передбачено у вигляді до 8 років позбавлення волі, а тому є екстрадиційними.

Строк виконання вироку відносно громадянина Грузії ОСОБА_10 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення ним злочинних діянь, відповідно ст. 80 КК України, не закінчився, оскільки вирок винесено 12 березня 2009 року, а засуджений ОСОБА_10 ухилявся від виконання вироку, про що свідчить заведена оперативно-розшукова справа від 09.12.2016 року.

Особу затриманого ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) дійсно встановлено за паспортом громадянина Грузії. При цьому суддею встановлено про невірне зазначення імені та прізвища затриманого у зв`язку з його перекладом на українську мову, а тому слідчий суддя приймає вірною інтерпретацію його імені та прізвища, що наведена в посвідці на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 , яка дійсна до 31.05.2020 року. У зв`язку з чим наводяться відповідні зміни по тексту ухвали.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 08.10.2004 року "Про деякі питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання (арешту) осіб при вирішенні питань, пов`язаних з екстрадицією" при вирішенні питання про тимчасовий арешт особи з метою її видачі іноземній державі суд повинен перевірити наявність запиту та відповідних документів, визначених договором, на підставі яких вирішується питання про екстрадицію, а також відсутність обставин, що перешкоджають видачі або передачі.
Слідчий суддя при винесенні ухвали враховує положення ч. 2 ст. 29 Конституції України, згідно якої, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленим законом.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 541 КПК України, тимчасовий арешт - це взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений КПК України або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).
Крім того, тимчасовий арешт за своєю правовою природою є спеціальним запобіжним заходом, який застосовується виключно у межах міжнародно-правового співробітництва компетентних органів держав, що стосується видачі осіб відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі по тексту Конвенція).
Як вбачається з матеріалів справи, протокол затримання від 19.11.2019 року складений у присутності затриманого та понятих, але у відсутність захисника затриманого, що є грубим порушенням прав затриманого на захист.
В матеріалах справи міститься заява захисника-адвоката Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги в Київської області ОСОБА_11 , в якій він повідомляє, що згідно доручення № 3954 від 19.11.2019 року, прибув до терміналу «F» ДП МА «Бориспіль» для надання правової допомоги громадянину Грузії ОСОБА_12 ( ОСОБА_7 ). Під час конфіденційної розмови з особою ОСОБА_10 ( ОСОБА_7 ), відмовився від послуг захисника за рахунок держави, оскільки він має договір з приватним захисником, який прибув до терміналу «F» ДП МА «Бориспіль», але через режимність об`єкту, останній не допускається до затриманої особи. Указані обставини також підтверджуються захисником в ході судового розгляду даного клопотання.
Крім того, як встановлено слідчим суддею ОСОБА_10 Володіє російською мовою та азербайджанською мовою, незважаючи на те, що є громадянином Грузії. В той же час, при затриманні залучався перекладач з азербайджанської мови, статус та компетенція якого не встановлена, його повні анкетні дані не наведено, тому переконатись у правомірності залучення останнього до затримання особи, слідчий суддя не має можливості.
Зважаючи на зазначене та з урахуванням пояснень захисника та безпосередньо затриманого, який заперечував розуміння того, що відбувається на доступній йому мові, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість сумнівів щодо дотримання права ОСОБА_4 на захист та розуміння значення дій, що вчинялись відносно нього мовою, якою останній володіє вільно.
Прокурор вказав, що наявні незначні порушення при затриманні ОСОБА_4 істотно не впливають на правильність та правомірність складення протоколу про його затримання, а тому, не перешкоджають розгляду клопотанню та задоволенню останнього.
З цього приводу, слідчий суддя приходить до висновку про порушення вимог ст. 206 КПК України, при затриманні особи ОСОБА_4 , оскільки при вчиненні такої дії працівниками ОКПП «Київ» були порушені права затриманого на захист та роз`яснення мовою, якою він володіє вільно на підстави затримання та його права у цьому зв`язку. Зазначене підтверджується самим протоколом, наведеною в ньому інформацією, поясненнями ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , а також частково підтверджені прокурором в ході розгляду клопотання.
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що при наявності формальних підстав для затримання особи, встановлених Червоною карткою Інтерполу, сама процедура затримання та складення відповідного протоколу в порядку ст. 208 КПК України, відбулась з грубим порушенням вимог КПК України, а тому, на думку слідчого судді, зазначений протокол слід визнати недопустимим доказом в порядку ст. 89 КПК України, у зв`язку з чим не приймається слідчим суддею до уваги.
Тому, на думку слідчого судді, матеріали клопотання не містять як додатку відповідного протоколу про затримання особи ОСОБА_13 , що свідчить про неповноту переліку документів, які є обов`язковими при зверненні до слідчого судді в порядку ст. 583 КПК України (ч.4 ст. 583 КПК України).
Також в матеріалах справи наявні документи, а саме вирок відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) та постанова про розшук ОСОБА_12 ( ОСОБА_7 ), які згідно до вимог ст. 29 КПК України, не перекладені на українську мову.

Незважаючи на це, слідчий суддя має можливість встановити зміст указаних документів, зважаючи на розуміння російської мови.

Так, дійсно, у відповідності до зазначеного вище вироку Вологодського міського суду Російської Федерації від 12.03.2009 року громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п. «д», ч. 2 ст. 111 КК РФ (умисне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечного для життя людини, з хуліганських мотивів) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки. На момент оголошення вироку запобіжний захід ОСОБА_14 залишено тримання під вартою, а строк невідбутого покарання за вирахування його відбутої частини становив три роки вісім місяців та один день ув`язнення. Вирок суду вступив в законну силу 24.03.2009 року
Постановою компетентної особи від 21.06.2019 року громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в міжнародний розшук в цілях видачі на території всіх країн-членів Інтерполу. При цьому згідно указаної постанови зазначено, що розшукова справа №1657220 заведена 09.12.2016 року, а федеральний розшук оголошено згідно циркуляру №2016/581.
Таким чином з моменту набрання вироком суду законної сили та оголошенням ОСОБА_4 в федеральний розшук минуло більше семи років, а міжнародний розшук - більше десяти років.
Крім того, прокурором у клопотанні наведено порівняння з кримінальним законодавством України кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) засуджено на території Російської Федерації, і у зв`язку чим він оголошений в міжнародний розшук і розшукується компетентними органами РФ.

Так, відповідно до інформації компетентних органів Російської Федерації ОСОБА_10 , розшукується за вчинення злочину, передбаченого п. «д», ч. 2 ст. 111 КК РФ (умисне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю особи з хуліганських мотивів), що в порівнянні з законодавством України про кримінальну відповідальність, відповідає ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження) який є тяжким злочином, максимальний строк покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі строком до восьми років.
При цьому, прокурор у клопотанні зазначає, що строк давності, відповідно до вимог ст. 49 КК України не закінчився.

Зазначене твердження прокурора, на думку слідчого судді, не відповідає дійсності з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 49 КК України вирішується питання пов`язані зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Указані положення Кримінального кодексу України в даному випадку застосовані бути не можуть, оскільки особа вже притягнута до кримінальної відповідальності, відносно неї є вирок суду, який набрав законної сили, а ОСОБА_14 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з яких три роки вісім м`ясці і один день підлягає відбуттю ним реально, а тому ОСОБА_10 підлягав арешту та ув`язненню.

Зазначені правовідносини, згідно вимог українського законодавства, пов`язані з приведення вироку у виконання, і саме тому ОСОБА_4 оголошено в міжнародний розшук.

У цьому зв`язку, українській стороні, як підписанту міжнародних угод, слід керуватися ст. 80 КК України, яка врегульовує закінчення строків давності виконання обвинувального вироку. На зазначене слідчий суддя також звертає увагу та враховує при прийнятті рішення за наслідками розгляду клопотання прокурора.

З урахуванням того, що злочин, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 в Російській Федерації, відповідає ч. 1 ст. 121 КК України, і передбачає покарання у виді позбавлення волі до восьми років, та згідно ст.ст. 12, 24 КК України, є умисним тяжким злочином.

В той же час, як вбачається з клопотання та долучених до нього матеріалів, ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з яких невідбута частина становить три роки вісім місяців та один день.

Згідно положень п.3 ч.1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано, в тому числі, в строк п`ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочини середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Як встановлено слідчим суддею з моменту набрання вироком суду відносно ОСОБА_4 минуло більше ніж сім років до моменту оголошення його у федеральний розшук та більше десяти років до моменту оголошення останнього у міжнародний розшук.

Доказів тому, що ОСОБА_4 оголошено в розшук раніше указаного вище часу (12.06.2016 року федеральний, та 12.06.2019 року - міжнародний), - матеріали клопотання не містять та прокурором не надані в ході судового розгляду останнього. Таким чином, підстав для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду Російської Федерації та переривання перебігу такого строку, передбачених ч.3 та ч.4 ст. 80 КК України.

Згідно до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і всі сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого. При цьому, всі сумніви трактуються на користь особи, яка притягнута до кримінальної відповідальності.

Таким чином, на думку слідчого судді, до ОСОБА_4 не може бути застосовано тимчасовий арешт, зважаючи на те, що на момент затримання останнього в ДП МА «Бориспіль» співробітниками ОКПП «Київ» 19.11.2019 року сплив строк давності виконання обвинувального вироку, ухваленого відносно нього на території Російської Федерації, у відповідності з законодавством країни, де відбулось затримання особи на підставі міжнародного ордеру на арешт.

З наведеного слід зробити висновок, що клопотання про застосування тимчасового арешту відносно особи складено на підставі припущень прокурора про можливість, в майбутньому, екстрадиційного арешту ОСОБА_4 та екстрадицію останнього.

Крім того, слідчим суддею враховано, що ОСОБА_10 має посвідку на тимчасове проживання на території України, яка дійсна до 31.05.2020 року, має зареєстроване на території України місце проживання, перебуває на території України більше десяти років, одружений на громадянці України та є батьком неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є також громадянином України.

Отже, надані прокурором документи, не дозволяють визнати їх у повному обсязі, належними і допустимими доказами для прийняття рішення про задоволення клопотання. Тому у задоволенні останнього слід відмовити.

Як зазначалось вище, слідчий суддя вважає, що права ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) при його затриманні не були дотримані у відповідності до вимог КПК України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
У зв`язку з вищевикладеним, скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України, необхідно задовольнити, а саме затримання громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Марнеулі, Грузія, що мало місце 19.11.2019 року в ДП МА «Бориспіль», - визнати незаконним.

Зазначене вище, на думку слідчого судді, є беззаперечною підставою для відмови у задоволенні клопотання про тимчасовий арешт та необхідність негайного звільнення ОСОБА_12 ( ОСОБА_7 ) року народження, з-під варти в залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 206, 376, 582, 583 КПК України, слідчий суддя -
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування тимчасового арешту відносно затриманого 19.11.2019 року громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Марнеулі, Грузія, - відмовити.
Скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України, - задовольнити.
Визнати затримання громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Марнеулі, Грузія, що мало місце 19.11.2019 року в ДП МА «Бориспіль», - незаконним.

Звільнити затриманого ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, з-під варти в залі суду негайно, повернувши вилучені у нього речі та документи.
Копія ухвали слідчого судді підлягає перекладу та врученню ОСОБА_14 на мові, якій останній володіє вільно.

Ухвала слідчого судді про відмову у застосуванні тимчасового арешту може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Оголошено повний текст ухвали слідчого судді 25.11.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1