ЄУН № 336/2524/19
пр. № 1-в/336/152/2019
УХВАЛА
Іменем України
12 липня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області щодо приведення у відповідність вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2019 року,-
ВСТАНОВИВ:
Начальник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернулась до суду з поданням, вказавши, що 26.06.2019 року до органу пробації надійшов вирок суду від 16.05.2019 року, яким засуджено ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. В порядку ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Проте у вироку суду не зазначені відомості, передбачені ст. 76 ч. 1 п. 2 КК України, у зв`язку з чим, просить суд привести вирок суду у відповідність до вимог ст. 76 КК України.
В судове засідання ініціатор подання не з`явилась, направила заяву про розгляд подання за відсутності представника органу пробації, що позбавило суд можливості з`ясувати в чому саме, на переконання ініціатора подання, полягає невідповідність вироку суду положенням КК України.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення подання заперечувала.
Засуджений при вирішенні питання поклався на розсуд суду.
Водночас, з тексту подання можна припустити, що представник органу пробації вбачає підстави змінити обов`язки. Покладені на засуджену в порядку ст. 76 КК України.
При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.
Статтею 76 ч. 1 КК України визначено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:
1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;
2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;
5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;
6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, при ухваленні вироку судом на свій розсуд з урахуванням принципу судової дискреції визначає не лише вид та розмір покарання, а за умови встановлення можливості виправлення особи без фактичного відбування покарання визначає конкретні обов`язки, які є доцільним покласти на засудженого з урахуванням конкретних обставин злочину, особи засудженого, тощо.

При цьому, статтею 76 КК України визначені усі обов`язки, які суд може покласти на особу у разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, перелік цих обов`язків є виключним та не може бути розширений, натомість як при ухваленні вироку саме суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, обирає з усього переліку для кожної особи саме ті обов`язки, які слід покласти на засудженого.

Тож, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_4 судом були визначені конкретні обов`язки, які слід покласти на засудженого, та які останній має виконувати протягом терміну випробування.

При цьому не уявляться можливим зрозуміти про зміну місця якого навчання, на думку ініціатора подання, має повідомляти засуджений, який ніде не навчається.

Фактично у поданні начальник органу пробації ставить питання не про роз`яснення вироку суду чи приведення його у відповідність до положень чинного законодавства, яким вирок цілком відповідає, про зміну вироку суду таким чином, який погіршує становище засудженого, оскільки збільшує обсяг його обов`язків, яких засуджений у цьому випадку виконати об`єктивно не зможе.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:
Подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області щодо приведення у відповідність вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2019 року яким засуджено ОСОБА_4 за ст. 185 ч. 2 КК України, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Суддя ОСОБА_1