У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нежішин, Славутського району, Хмельницької області, громадянина України, українця, має середньо-спеціальну освіту, раніше не судимого, який проходить військову службу за контрактом на посаді старшого номеру обслуги 3 розрахунку 2 взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні матрос, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України, у кримінальному провадженні № 0002655 від 19.07.2019.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
підозрюваний ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 18 вересня 2019 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначає, що під час розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_6 наголошував, що злочину не скоював, оскільки 19.07.2019 року знаходився на чергуванні, вранці змінився та направився до хостела, де відпочивав після добового чергування.

Стверджує, що ОСОБА_6 було незаконно затримано та під час затримання йому було завдано тілесних ушкоджень працівниками поліції, порушено його право на захист. Протокол затримання особи після затримання не оформлявся, будь яких речей, які мають відношення до справи у встановленому законом порядку не вилучалось. Протокол впізнання особи за участі ОСОБА_8 від 22.07.2019 року був отриманий з порушенням п.п. 2, 3 ч.2 ст.187 КПК України. За такого, докази якими слідчий обґрунтовує підозру є недопустимими.

Зазначає, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування чи знищити якісь докази, оскільки злочину він не вчиняв та не має відношення до вказаного злочину.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Досудовим слідством ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 19.07.2019 року, близько 00 год. 05 хв., він перебував неподалік будинку №14 по вулиці Терасна міста Миколаєва, де побачив раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_6 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, підбіг до потерпілої ОСОБА_8 спереду, тим самим перегородивши її дорогу та шляхом ривку лівою рукою намагався зірвати з плеча потерпілої ОСОБА_8 сумку, в результаті чого остання упала на асфальт при цьому сумку тримала при собі та намагалася чинити опір ОСОБА_6 , схопивши його за ногу, тим самим перешкоджала його противоправним діям. ОСОБА_6 , не припиняючи своїх злочинних дій з метою заволодіння майном ОСОБА_8 наніс потерпілій 3-4 удари рукою в задню частину голови, тим самим застосовував до останньої фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я та зважаючи на те, що він був фізично сильнішим, шляхом ривку лівою рукою зірвав у неї сумку, в якій знаходились гаманець, парфуми «Ескада Мон», крем для рук «Бархатні ручки» гребінець та резинка для волосся, грошові кошти в сумі 80 гривен.

У подальшому ОСОБА_6 , з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, та викраденим розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду орієнтовно на загальну суму 1035 гривень.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_8 .

Слідчим до суду подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , з метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобігання доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке згідно ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: витягом з ЄРДР; заявою потерпілої ОСОБА_8 про скоєння відносно неї злочину; протоколом огляду місця події; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протоколом додаткового допиту потерпілої ОСОБА_8 ; протоколом впізнання особи за участі потерпілої ОСОБА_8 .
При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Тому доводи захисника про недопустимість доказів на підтвердження обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є безпідставними.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства, знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність
Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до шести років,не має міцних соціальних зв`язків в місці проведення досудового розслідування, не має постійного місця проживання, негативно характеризується за місцем проходження служби.
Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п.1, 2,5 ч.1 ст.177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405,407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2019 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2019 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді