Справа № 346/5203/16-к
Провадження № 11-кп/4808/321/19
Категорія ч.1 ст.122 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000295 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання :

-за ч. 1 ст. 296 КК України один рік обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 122 КК України два роки обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання два роки обмеження волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 7001 гривню матеріальної шкоди та 20 000 гривень моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2016 року, приблизно о 01:00 год. обвинувачений, перебуваючи у приміщенні бару "Еверест", що по вул. Українській, 7А в с. Матеївці, Коломийського району, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, протиставляючи себе загально визнаним у суспільстві правилам поведінки та моралі, у присутності інших осіб, безпричинно наніс удар рукою в обличчя неповнолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеня, крововиливом під мозкові оболонки, синці в ділянках лівої щоки, потиличної ділянки зліва та рани слизової оболонки лівої щоки. Також в результаті протиправних дій обвинуваченого було тимчасово припинено діяльність громадського закладу бару " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційних доводів зазначає, що в суді першої інстанції свою вину не визнавав, оскільки 31 січня 2016 року перебував по місцю свого проживання в АДРЕСА_2 не відвідував. Стверджує, що встановлені судом фактичні обставини не відповідають матеріалам справи, ґрунтуються на припущеннях та на показах, які суд не сприймав безпосередньо в судовому засіданні.

Зокрема, вказує, що під час судового розгляду провадження не здійснювався перегляд оптичного диску із камери відеоспостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за 31 січня 2016 року, однак у вироку суду зазначено про його перегляд. Звертає увагу на те, що на диску та в протоколі огляду його огляду від 15 червня 2016 року тільки зафіксовано як група людей винесли непритомного ОСОБА_12 із зали закладу в коридор і поклали на лавку, де згодом йому надавали допомогу медичні працівники, при цьому судом не досліджувалось чи ОСОБА_13 був присутній у барі (заходив чи виходив з бару).

Також зазначає, що судом не встановлено час вчинення кримінального правопорушення, оскільки згідно вироку подія мала місце 31 січня 2016 року о 01.00 год., однак з протоколу від 15 червня 2016 року огляду оптичного диску із камери відеоспостереження бару «Еверест» за 31 січня 2016 року вбачається, що подія мала місце о 02.07 год.

Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки:

- показанням свідків та потерпілого. Так, згідно показань ОСОБА_14 , вона бачила особу правопорушника, перебуваючи біля барної стійки (на значній відстані від місця події), пізнає цю особу, хоча ніколи раніше не бачила. Поряд з цим, потерпілий ОСОБА_11 вказував на погану видимість на дискотеці. Крім того, потерпілий та свідки, які раніше не знали його, при поганій видимості у барі вказують, що можуть впізнати особу правопорушника і через тривалий час після події пізнають його;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_16 побив його сина, оскільки така заява подана 11 березня 2016 року, а подія мала місце 31 січня 2016 року. Крім того, у заяві як очевидці кримінального правопорушення вказані ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , однак останній як свідок допитаним не був;

- висновку судово-медичного експерта №84 від 19 квітня 2016 року, в якому зазначено про запис лікаря приймального відділення від 31.01.2016 щодо діагнозу ОСОБА_15 «ЗЧМТ. Алкогольне отруєння. Струс головного мозку. Гематома потиличної ділянки», а також зазначено, що батько від взяття крові на алкоголь відмовився. Крім того, згідно висновку, експерт вважав, що беручи до уваги характер та кількість тілесних ушкоджень, а також їх розташування на протилежних ділянках тіла (ліва щока-потилична ділянка) не характерним їх утворення в результаті одномоментного падіння на площині з вертикального чи близького до нього положення і удару до твердої поверхні. Таким чином, вважає, що середньої тяжкості тілесні ушкодження не були безпосереднім наслідком заподіяння винною особою удару рукою в обличчя потерпілого, а результатом падіння останнього і удару головою об тверду поверхню. Крім того, згідно показань свідків винна особа завдала одного удару в обличчя потерпілому о 01 год. 31.01.2016 року, а з протоколу огляду від 15 червня 2016 року оптичного диску із камери відеоспостереження бару вбачається, що падіння потерпілого мало місце о 02.07 год. 31.01.2016 року.

Крім того, вважає, що призначене йому покарання не відповідає вимогам ст.65 КК України та за своїм видом та розміром є несправедливим через суворість. Зазначає, що судом не враховано його позитивну характеристику по місцю навчання, молодий вік, та те, що він навчається у вищому навчальному закладі. А також вважає, що суд безпідставно не погодився із позицією відділу пробації, в доповіді якого зазначено про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Вказує, що не має змоги виплатити потерпілому грошові кошти в розмірі 20000 грн., оскільки він навчається та не має стабільного заробітку.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 25 червня 2019 року скасувати, провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Якщо суд прийде до переконання про відсутність підстав для закриття провадження, просить вирок змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік, відповідно до ст.76 КК України покласти певні обов`язки, а також зменшити суму відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_11 до 3000 грн.

- заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок Коломийського міськрайонного суду від 25.06.2019 року таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої належним чином не мотивував своє рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у виді 2 років обмеження волі, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, суперечить вимогам ст. 65 КК України, оскільки не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає його меті. Зокрема, обвинуваченим вчинено злочин проти громадського порядку, спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_11 у виді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеня, крововиливом під мозкові оболонки .

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 25.06.2019 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч.1 ст.122 КК України два роки обмеження волі; за ч.1 ст.296 КК України три роки обмеження волі. Згідно ст.70 КК України, остаточно визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням три роки обмеження волі.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити;

- прокурор просив вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_8 від покарання за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст.49 КК України. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі; заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_19 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, проте подав заяву про розгляд апеляційного провадження без їх участі; вважав вирок Коломийського міськрайонного суду законним і обґрунтованим, а апеляційні скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на недоведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невинуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, які свого підтвердження не знайшли.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 аналогічні доводам, які він наводив в суді першої інстанції.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Колегія суддів вважає апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його невинуватості у вчиненні кримінальних правопорушень неспроможними, виходячи з наступного.

Зі змісту показань ОСОБА_8 вбачається, що 31 січня 2016 року він перебував по місцю свого проживання в АДРЕСА_2 не відвідував. Вказані показання підтверджуються лише показаннями свідка ОСОБА_20 яка є матір`ю обвинуваченого, та які суд першої інстанції обґрунтовано розцінив як такі, що не відповідають фактичним обставинам та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Вищевказані доводи ОСОБА_8 спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_11 зі змісту яких вбачається, що близько 1 год. ночі 31 січня 2016 року у барі "Еверест", що у с. Матеївці обвинувачений, якого він не знав, під час танцю у залі на дискотеці, підійшов до нього збоку, зліва, і несподівано наніс удар кулаком в ліву щоку, від якого він впав на підлогу із плитки і втратив свідомість. Про те, що вищевказаний удар було нанесено саме обвинуваченим йому стало відомо зі слів друзів, оскільки сам він сам він цього не бачив.

Показання потерпілого ОСОБА_11 в частині локалізації нанесеного тілесного ушкодження, характеру насильства, яке було застосовано до нього та його наслідків, повністю підтверджується висновком судово-медичного експерта №84 від 19 квітня 2016 року.

Зокрема, за змістом висновку, у потерпілого ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку середнього ступеня, крововиливом під м`які мозкові оболонки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент їх спричинення та тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках лівої щоки, потиличної ділянки зліва та рана слизової оболонки лівої щоки, на місці якої утворився рубець, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до висновку експерта, беручи до уваги характер і кількість тілесних ушкоджень, а також розташування їх на протилежних ділянках тіла (ліва щока- потилична ділянка) не є характерним їх утворення в результаті одномоментного падіння на площині з вертикального чи близького до нього положення і удару до твердої поверхні.

Вищевказаний висновок експерта вказує на те, що вищевказані тілесні ушкодження не могли утворитися тільки в результаті падіння, що повністю спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисту щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого.

Разом з тим, враховуючи обставини вчиненого злочину та несподіваний для потерпілого навмисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_8 , необхідно прийти до висновку що встановлені судово-медичною експертизою наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості повністю охоплювались умислом обвинуваченого, спрямованим саме на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Показання потерпілого ОСОБА_11 також повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_14 , які були очевидцями зазначеної події та які прямо вказують на обвинуваченого ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та повністю переконані в правдивості своїх показань.

Так, свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що близько 01:00 год. 31 січня 2016 року він разом із ОСОБА_23 , перебували в клубі «Еверест» в с. Матеївці Коломийського району, де під час танцю, при дії світломузики, в їхнє коло зайшов обвинувачений, якого вони не знали та, нічого не говорячи, вдарив кулаком потерпілого в ліву частину голови. Від удару той впав на підлогу і втратив свідомість. Він викликав швидку допомогу та разом із ОСОБА_24 віднесли ОСОБА_12 у коридор та поклали на лавку. Через кілька хвилин після події музика зупинилась і роботу закладу було припинено. Крім того, свідок вказав, що через інтернет по фотографії дізнався, що хлопця, який вдарив ОСОБА_12 , звати ОСОБА_16 . До події з обвинуваченим знайомим не був, впізнав його по рисах обличчя та чорному батнику і джинсах. В судовому засіданні свідок прямо вказав на обвинуваченого, як на особу, яка нанесла потерпілому тілесні ушкодження і зазначив, що впізнавав його і у поліції по фотографіях.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що близько 01:00 год. 31 січня 2016 року перебувала біля барної стійки в клубі «Еверест» в с. Матеївці Коломийського району і з відстані кількох метрів спостерігала за танцюючими поряд друзями, у цей час до ОСОБА_25 , збоку підійшов невідомий хлопець та наніс удар рукою в обличчя, від якого ОСОБА_26 впав на підлогу та втратив свідомість. Одразу хтось викликав швидку медичну допомогу, а потерпілого віднесли в коридор та поклали на лавку. Зазначила, що після вказаної події музика була виключена і роботу закладу було припинено. Про те, що хлопця, який наніс удар, звати ОСОБА_16 дізналась через кілька днів. Крім того, свідок в судовому засіданні прямо вказала на обвинуваченого, як на особу, яка нанесла потерпілому тілесні ушкодження і також вказала, що і на досудовому слідстві впізнавала його по фотознімках.

Показання вказаних свідків повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_11 стосовно обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень, достатньо детально описують послідовність події, отримані в установленому законом порядку і обґрунтовано визнані судом належними та допустимими доказами, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності апеляційні доводи обвинуваченого, про те, що потерпілий та свідки раніше його не знали і при поганій видимості у барі не могли його впізнати, оскільки такі доводи носять голослівний характер та повністю спростовуються послідовними та детальними показаннями потерпілого та вищевказаних свідків.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно того, що останній 29 січня 2016 року о 14.00 перебував в аудиторії Київського національного університету ім. Т.Шевченка, що свідчить про його непричетність до вчиненого злочину, оскільки існування вищевказаного факту не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 березня 2016 року ОСОБА_27 про те, що 31 січня 2016 року ОСОБА_16 побив його сина, ОСОБА_25 ; даними протоколу огляду місця події від 25 березня 2016 року приміщення бару «Еверест» в с. Матеївці по вул. Українській, 7А, Коломийського району; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 квітня 2016 року, що був складений у присутності понятих, де, серед чотирьох чоловіків ОСОБА_22 впізнав обвинуваченого ОСОБА_13 за виразом обличчя; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28 березня 2016 року, що був складений у присутності понятих, де, серед чотирьох чоловіків ОСОБА_14 впізнала обвинуваченого ОСОБА_13 за виразом обличчя; копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0789338 згідно якої потерпілому ОСОБА_11 з 26 жовтня 2016 року вперше встановлена 2 група інвалідності з дитинства.

При цьому, згідно акту від 02.10.2019 року №1, складеного відділом організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду, під час ознайомлення адвоката ОСОБА_9 з матеріалами кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 та перегляду нею оптичного диску із записом камери відеоспостереження з бару «Еверест» за 31 січня 2016 року, виявлено відсутність інформації на технічному носії.

Зі змісту доводів наведених прокурором, вбачається, що він також не заперечує вищевказані обставини і повністю погоджується з тим, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження та дослідженні оптичного диску не вдалось переглянути відеозапис, на який послався у вироку суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на протокол огляду предмету від 15 червня 2016 року та оптичний диск із записом камери відеоспостереження з бару «Еверест» за 31.01.2016 року (т.2 а.п.44, 44а) і вказані докази необхідно визнати недопустимими.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що визнання вищевказаних доказів недопустимими не свідчить про неправильність висновку суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки факти, наявність яких вони підтверджували, доводиться іншими доказами, сукупність яких достатня для прийняття відповідного процесуального рішення про доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

За встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи із сукупності зазначених та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, оскільки він грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганство), що супроводжувалося особливою зухвалістю, а також спричинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Що стосується покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 , то колегія суддів вважає, що воно відповідає вимогам ст. 65 КК України та призначене судом з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особи винного, а зокрема, того, що він перше притягується до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, а також відсутність обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції статей, за якими він обвинувачується, із застосуванням ст.70 КК України, у виді обмеження волі, оскільки вказане покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та є законним і справедливим.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання, призначеного судом першої інстанції за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки вчинений ним злочин належить до злочинів невеликої тяжкості і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції минуло три роки з дня його вчинення.

Разом з тим, суд першої інстанції, беручи до уваги відношення обвинуваченого до обставин, які досліджувалися, безпідставно не погодився із позицією Коломийського відділу з питань пробації, викладеною у висновку досудової доповіді щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів, враховуючи що з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшов доволі тривалий час протягом якого обвинувачений не вчинив нового злочину, закінчив навчання на отримав певну освіту, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, вважає такими, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченого та сторони захисту про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України .

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість злочинів, наведені відомості про особу обвинуваченого та обставини злочину, приймаючи до уваги тривалість часу, який пройшов з моменту вчинення злочину, колегія суддів вважає що є необхідні правові підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, за умови, що обвинувачений виконає покладені на нього обов`язки, та не вчинить нового злочину.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого про зменшення суми відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При прийнятті рішення про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що внаслідок вчинення злочинів потерпілому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у вимушених змінах в життєвих стосунках та організації життя, перенесенні душевних та фізичних страждань з приводу значного ушкодження здоров`я, та в результаті яких він став інвалідом 2 групи у неповнолітньому віці. На користь потерпілого вирішено стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Приймаючи до уваги обставини справи та норми Закону, що регулюють правовідносини в даній сфері, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь потерпілого моральної шкоди у вказаному розмірі, оскільки дане рішення відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. При цьому, матеріальний стан обвинуваченого не впливає на рішення суду в даній частині.

За змістом ст.ст. 409,413 КПК України незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну вироку.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора необхідно задовольнити частково, а вирок суду змінити.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 змінити.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, за умови, що протягом одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5