Справа № 369/6165/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3070/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
11 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відео-конференції апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
10.09.2019 року під час судового засідання головуючим суддею на обговорення було поставлено питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки 13 вересня 2019 року закінчувався термін перебування обвинуваченого під вартою згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2019 року. Прокурори вважали за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, зважаючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України та просили визначити місцем тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в ІТТ ГУНП в м. Києві
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, починаючи з 11 вересня 2019 року до 09 листопада 2019 року включно в ІТТ ГУНП в м. Києві.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисників не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
За таких обставин захисники обвинуваченого мають право на оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2019 року, і їх апеляційна скарга підлягає розгляду.
Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки вони знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.
На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 27.09.2019 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , та ухвалою апеляційного суду від 04.10.2019 року провадження призначено до розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисників щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував доведенням існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та впливу на потерпілих та свідків. При цьому, судом зроблений висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти зазначеним ризикам.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Як вбачається з матеріалів та пояснень учасників судового провадження, ОСОБА_7 вчиняв дії, направлені на переховування від слідства та суду, здійснив втечу із-під варти, оголошувався у міжнародний розшук. Ці обставини указують на дійсне існування ризику переховування обвинуваченого від суду. За фактом втечі обвинуваченого із - під варти на розгляді суду знаходиться кримінальне провадження.
Не даючи оцінки обвинуваченню у вчиненні втечі з-під варти, колегія суддів звертає увагу на фактичні обставини, які є предметом розгляду у тому кримінальному провадженні, які безумовно указують на існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
Обставини вчинення інкримінованого злочину, у тому числі і мотиви вчинення злочину, які поставлені у вину обвинуваченому дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків.
Наведене у своїй сукупності указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків переховування від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків, що указує на наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу та продовження строку тримання його під вартою.
Зважаючи на спосіб, у який обвинувачений ухилявся від суду, що був пов`язаний із втечею із-під варти та подальшим переховуванням обвинуваченого на території іншої держави, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.
Врахувавши тяжкість вчиненого злочину, обставини його вчинення, суспільну небезпечність цього злочину та існуючі ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність захисту суспільного інтересу, що указує на необхідність тримання обвинуваченого під вартою, оскільки необхідність охорони та захисту суспільного інтересу переважає необхідність забезпечення права обвинуваченого на свободу, враховуючи при цьому те, що висновки суду щодо існування ризиків та щодо обставин вчинення злочину не є свавільними.
Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків та формальність рішення суду першої інстанції у цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки наявність ризиків стверджується матеріалами кримінального провадження, про що зазначено вище, а висновки суду у цій частині є обґрунтованими і мотивованими.
Посилання сторони захисту про необхідність застосування до обвинуваченого положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України є такими, які не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до цієї норми закону, зазначений строк встановлений для досудового розслідування. Підстав для застосування цієї норми закону до стадії судового провадження у першій інстанції колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги та пояснення захисника у суді щодо необхідності врахування при вирішенні питання про строки тримання під вартою положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення цієї норми закону застосовуються при ухваленні вироку, а застосування їх на даному етапі судового провадження колегія суддів вважає передчасним.
Посилання захисників обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що питання про продовження строку тримання обвинуваченого було вирішене без повного складу суду присяжних та без письмового клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а всі доводи висловлювались усно, не указує на порушення закону, оскільки такий порядок вирішення даного питання відповідає вимогам ч. 3 ст. 331 КПК України, згідно якої незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Відповідно до пояснень прокурора, місце утримання обвинуваченого визначене у зв`язку із застосуванням щодо обвинуваченого заходів безпеки. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 предметом перевірки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання особи під вартою є наявність підстав для такого продовження, у тому числі і існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку із цим підстав для втручання у рішення суду першої інстанції в частині визначення місця утримання обвинуваченого під вартою колегія суддів не вбачає.
Посилання захисників обвинуваченого на те, що ніякого процесуального рішення по заяві про відвід судді не було прийнято не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки ухвалою суду від 24.09.2019 року відмовлено захисникам ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в задоволенні заяви про відвід головуючому судді ОСОБА_1 від участі у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без зміни.

Головуючий:

Судді: