Справа № 724/1200/19
Провадження № 1-кп/724/98/19
У Х В А Л А

11 листопада 2019 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
захисника: ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що органом досудового розслідування, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення права займатися певною діяльністю.
Згідно санкції ч. 1 ст. 389 КК України передбачено покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Частиною 3 статті 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 450978 від 01.07.2019 року ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням та протипоказано праця в звичайних виробничих умовах.
Відповідно до абз. 7 п. 8 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Розділом ІХ Кримінального кодексу України передбачені правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності.
Суд вважає, що правових підстав, передбачених розділом ІХ КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності не має.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 61, 84 КК України, ст. 284 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1