УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в приміщені суду в м. Києві відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 05 вересня 2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин, Київської області, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва від прокурора надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 05 вересня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

24.09.2019 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між ним та прокурором 19.09.2019 року, оскільки вказану угоду із ним було укладено без роз`яснення наслідків її укладення, а тому просив у затвердженні угоди відмовити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 просив відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, зважаючи на позицію його підзахисного, також клопотав перед судом про повернення обвинувального акту прокурору.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, та вважав за можливе повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши угоду про визнання винуватості та обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що наявні підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернення обвинувального акту прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

У даній справі, 19.09.2019 між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів СБУ та ДПСУ Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_7 , у рамках кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000282 від 05.09.2019 було укладено угоду про визнання винуватості.

Так, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; (п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України), у даному випадку, ОСОБА_5 виразив бажання скористатися цим правом.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: ... 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін;... 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У цьому випадку встановлено, що обвинувачений має бажання скористатися правом на судовий розгляд, під час якого прокурор буде зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, як наслідок, у є наявними обставини визначені п.п. 3, 6 ч. 7 ст. 474 КПК України за яких суд зобов`язаний відмовити в затвердженні такої угоди, так як стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись - відкрито чи опосередковано - від свого права на деякі гарантії справедливого суду, так і не перешкоджає їй навпаки скористатися цим правом.

З положень п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України випливає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право, у разі надходження у його провадження обвинувального акту разом з угодою, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

При цьому, суд звертає увагу учасників процесу, що кримінальне провадження у разі відмови в затвердженні угоди, підлягає поверненню прокурору незалежно від того чи було дотримано стороною обвинувачення вимоги ст. 291 КПК України та Кримінального процесуального Кодексу в цілому при складанні обвинувального акту.

Крім того, як передбачено ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, що повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків, з урахуванням передбачених ч. 3 цієї статті особливостей, із призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання. Так, зокрема: суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, згідно з ч. 5 ст. 65 КК України, зокрема: у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Так, згідно умов угоди, покарання підозрюваному ОСОБА_5 узгоджено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 70 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, при цьому поклавши на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації

Між тим, сторонами залишено поза увагою те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» №1492-VIII від 07.09.2016 року, який набрав чинності 08.10.2016 року, римінальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2341-III від 05.04.2001">стаття 76 КК України викладена в новій редакції, згідно з якою п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України передбачено, що суд, у разі звільнення від відбування покарання, покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти певні обов`язки, зокрема, і не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Тобто при укладенні зазначеної угоди про визнання винуватості, допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ст. 76 КК України, із огляду на наведене, суд приходить до висновку, що визначене сторонами покарання суперечить загальним засадам призначення покарання.

За таких обставин суд, враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, які фактично не підтримали укладення угоди про визнання винуватості та вважали, що обвинувальний акт слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування, той факт, що обвинувальний акт у провадженні надійшов до суду з угодою про визнання винуватості у затвердженні якої було відмовлено, вважає, виходячи з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, що кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 Кримінального процесуального Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 369, 473-475 КПК України, суд,

постановив:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 19 вересня 2019 року, між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором.
Кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.09.2019 року за №0000282 повернути прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів СБУ та ДПСУ Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_8