ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000116 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Красноградського району, Харківської області та жителя АДРЕСА_1 , українця по національності, громадянина України, працюючого різноробочим, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яна Сторожинецького району Чернівецької області та жителя АДРЕСА_2 , українця по національності, громадянина України, працюючого водієм, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

КП №11-кп/822/497/19 р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_13
Категорія ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зачепилівка Новосанжарського району Полтавської області та жителя АДРЕСА_3 , українця по національності, із середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області та жителя АДРЕСА_4 , українця по національності, громадянина України, працюючого вантажником, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 , на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000116, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначено остаточне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з 27 вересня 2019 року, тобто з часу взяття його під варту, зарахувавши в строк відбування покарання період перебування під вартою з 03 червня 2019 року по 20 червня 2019 року.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 змінено із застави на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України після вступу вироку в законну силу заставу внесену за ОСОБА_6 заставодавцем ОСОБА_15 19 червня 2019 року за квитанцією №283 у розмірі 50000 грн., повернуто заставодавцю.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначено остаточне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 27 вересня 2019 року, тобто з часу взяття його під варту, зарахувавши в строк відбування покарання період перебування під вартою з 03 червня 2019 року по 27 червня 2019 року.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 змінено із застави на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України після вступу вироку в законну силу заставу внесену за ОСОБА_7 заставодавцем ОСОБА_16 26 червня 2019 року за квитанцією № 0.0..1 у розмірі 50000 грн., повернуто заставодавцю.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначено остаточне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 03 червня 2019 року, тобто з часу взяття його під варту.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 залишено попередньо у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 69 КК України, призначено остаточне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 27 вересня 2019 року, тобто з часу взяття його під варту, зарахувавши в строк відбування покарання період перебування під вартою з 03 червня 2019 року по 20 червня 2019 року.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 змінено із застави на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Згідно ч. 11 ст. 182 КПК України після вступу вироку в законну силу заставу внесену за ОСОБА_9 заставодавцем ОСОБА_15 19 червня 2019 року за квитанцією № 282 у розмірі 50000 грн., повернуто заставодавцю.
Стягнуто у рівних частках з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судові витрати на користь держави за проведення експертиз в сумі 2590 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто) гривень 66 копійок.
Вирішена доля речових доказів.
13 березня 2019 року в період часу з 08 год. 40 хв. по 13 год. 00 хв. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою, переслідуючи мету незаконного збагачення, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, на автомобілі марки «ВАЗ-2107» прибули до приватного будинку АДРЕСА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки за попередньою домовленістю між собою ОСОБА_8 , вирвавши вхідні двері будинку ОСОБА_17 , проник всередину, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 залишились неподалік будинку спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомлення співучасників злочину про можливу появу сторонніх осіб.
Із вказаного житлового будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 своїми спільними і узгодженими між собою діями вчинили таємне викрадення майна ОСОБА_17 , а саме: грошей в сумі 4200 доларів США, що становить 110 712 гривень (згідно курсу НБУ станом на 13 березня 2019 по курсу 2 635.9 грн. за 100 доларів США), чим спричинили потерпілому ОСОБА_17 на вказану суму матеріальну шкоду.
Після вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розподіливши викрадені грошові кошти між собою та розпорядившись викраденим на власний розсуд.
13 березня 2019 року близько 17 год. 40 хв. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою, переслідуючи мету незаконного збагачення, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, на автомобілі марки «ВАЗ-2107» прибули до приватного будинку АДРЕСА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки за попередньою домовленістю між собою ОСОБА_8 , розбивши склопакет вікна будинку ОСОБА_18 , проник всередину, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 залишились неподалік будинку спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомлення співучасників злочину про можливу появу сторонніх осіб.
Із вказаного житлового будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 своїми спільними і узгодженими між собою діями вчинили таємне викрадення майна ОСОБА_18 , а саме: каблучки печатки, вартістю 5 000 грн.; каблучки, вартістю 5 000 грн.; браслета, вартістю 5 000 грн.; ланцюжка із хрестиком, вартістю 4500 грн.; наручного чоловічого годинника, вартістю 1000 грн. та грошей в сумі 5 850 грн., чим спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_18 на загальну суму 26 350 грн.
Після вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розподіливши викрадене майно між собою та розпорядившись ним на власний розсуд.
Крім цього, 14 березня 2019 року в період часу з 08 год. по 18 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою, переслідуючи мету незаконного збагачення, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, на автомобілі марки «ВАЗ-2107» прибули до приватного будинку АДРЕСА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки за попередньою домовленістю між собою ОСОБА_8 , шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до будинку ОСОБА_19 , а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 залишились неподалік будинку спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомлення співучасників злочину про можливу появу сторонніх осіб.
Із вказаного житлового будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 своїми спільними і узгодженими між собою діями вчинили таємне викрадення майна ОСОБА_19 , а саме: набір із срібла загальною вартістю 4 000 грн.; срібного ланцюжка з кулоном загальною вартістю 500 грн.; золотого перстня, вартістю 4 000 грн.; біжутерію, вартістю 300 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 матеріалу шкоду на загальну суму 8800 грн.
Після вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розподіливши викрадене майно між собою та розпорядившись ним на власний розсуд.
14 березня 2019 року в період часу з 11 год. по 12 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою, переслідуючи мету незаконного збагачення, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, на автомобілі марки «ВАЗ-2107» прибули до приватного будинку АДРЕСА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки за попередньою домовленістю між собою ОСОБА_8 , розбивши скло вікна будинку ОСОБА_20 , проник всередину, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 залишились неподалік будинку спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомлення співучасників злочину про можливу появу сторонніх осіб.
Із вказаного житлового будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 своїми спільними і узгодженими між собою діями вчинили таємне викрадення майна ОСОБА_20 , а саме: : грошей в сумі 10 000 гривень України, ланцюжка, вартістю 4 000 грн., ланцюжка, вартістю 4 500 грн.; кулона, вартістю 2 500 грн.; кільця, вартістю 2 000 грн.; перстня, вартістю 3 000 грн.; колечка, вартістю 2 000 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_20 матеріальну шкоду на загальну суму 28 000 грн.
Після вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розподіливши викрадені грошові кошти між собою та розпорядившись викраденим на власний розсуд.
25 травня 2019 року в період часу з 09 год. по 13 год. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою, переслідуючи мету незаконного збагачення, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, на автомобілі марки «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_1 , сріблястого кольору, прибули до приватного будинку АДРЕСА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки за попередньою домовленістю між собою ОСОБА_8 , пошкодивши кріплення склопакету вікна будинку ОСОБА_21 , проник всередину, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 залишились неподалік будинку спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомлення співучасників злочину про можливу появу сторонніх осіб.
Із вказаного житлового будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 своїми спільними і узгодженими між собою діями вчинили таємне викрадення майна ОСОБА_21 , а саме: браслета, вартістю 2 000 грн.; медальйону, вартістю 1000 грн.; сережок, вартістю 5000 грн.; сережок, вартістю 1 000 грн.; кулону, вартістю 6 000 грн.; браслету зі срібла, вартістю 600 грн.; 3 доларів США, що еквівалентно до гривні становить 78,99 гривень курсу НБУ станом на 25 травня 2019 по курсу 26.33 грн.), чим спричинили потерпілій ОСОБА_21 матеріальну шкоду на загальну суму 15 678,99 грн.
Після вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розподіливши викрадені грошові кошти між собою та розпорядившись викраденим на власний розсуд.
26 травня 2019 року біля 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою, переслідуючи мету незаконного збагачення, з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, на автомобілі марки «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_1 , сріблястого кольору, прибули до приватного будинку АДРЕСА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення крадіжки за попередньою домовленістю між собою ОСОБА_8 , шляхом віджиму металопластикового вікна будинку ОСОБА_22 , проник всередину, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 залишились неподалік будинку спостерігати за навколишньою обстановкою з метою повідомлення співучасників злочину про можливу появу сторонніх осіб.
Із вказаного житлового будинку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 своїми спільними і узгодженими між собою діями вчинили таємне викрадення майна ОСОБА_22 , а саме: грошей в сумі 400 доларів США, що еквівалентно до гривні становить 10 532 гривень (згідно курсу НБУ станом в 26 червня 2019 по курсу 2 633 грн. за 100 доларів США) та грошей в сумі 2 000 гривень України, чим спричинили потерпілому ОСОБА_22 матеріальну шкоду на загальну суму 12 532 грн.
Після вчиненого злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникли, розподіливши викрадені грошові кошти між собою та розпорядившись викраденим на власний розсуд.
На вказаний вирок суду заступник начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_14 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи винуватість та кваліфікацію дій обвинувачених, просить скасувати вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 69 КК України.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі кожному.
Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що районний суд, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не взяв до уваги, що вчинені ними злочини відносяться до умисних злочинів проти власності та не врахував, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності.
Посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що дії обвинувачених набули систематичного характеру.
У апеляційній скарзі поданій адвокатом ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій останнього, апелянт просить змінити вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року та звільнити ОСОБА_6 від відбування основного виду покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, з випробуванням, у відповідності до ч. 1 ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи ОСОБА_6 щодо можливості застосування відносно нього ст. 75 КК України та не зазначив обставин, які б свідчили про неможливість виправлення та перевиховання останнього без відбування покарання у вигляді позбавлення волі.
Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що районний суд не в повній мірі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_6 та не враховував, що останній проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_23 , має на утриманні двох малолітніх дітей, одною з яких є його донька ОСОБА_24 , 2013 року народження, вихованням якої обвинувачений ОСОБА_6 займається самотужки без участі рідної мати дитини.
Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 являється єдиним годувальником в сім`ї, оскільки ОСОБА_23 ніде не працює, а отримує допомогу по догляду за дитиною дочкою ОСОБА_25 .
Ознайомившись з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_10 доповнив раніше подану апеляційну скаргу змінивши прохальну частину.
У зміненій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року, призначити новий розгляд у суді першої інстанції та звільнити ОСОБА_6 з-під варти, застосувавши до нього раніше обраний запобіжний захід у вигляді застави.
У своїй зміненій апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що на стадії підготовчого провадження судом першої інстанції не було з`ясовано чи ОСОБА_6 отримав пам`ятку про права та обов`язки, тим самим не встановивши те, що останній не вміє читати і писати, тобто є неграмотною особою, а тому не міг в повному обсязі розуміти свої права та обов`язки.
Разом з тим, вказує, що судом першої інстанції не було доручено представнику органу пробації скласти досудову доповідь по даному кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та інших обвинувачених, чим порушив норми закону.
Зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував відомості про освіту ОСОБА_6 , його грамотність та не роз`яснив зрозумілою для нього мовою суть обвинувачення по кожному епізоду.
Посилається на те, що районний суд необґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались, оскільки не отримав згоди на проведення таких дій від потерпілих чи від кожного обвинуваченого, зокрема ОСОБА_6 .
При цьому зазначає, що суд першої інстанції не роз`яснив кожному обвинуваченому зміст, порядок та наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, а також те, що застосування вказаної статті не є гарантією призначення обвинуваченим покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
Вважає, що неграмотний та необізнаний ОСОБА_6 був введений в оману, що призвело до порушення його права на справедливий суд та правову допомогу.
Адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 у апеляційній скарзі не заперечуючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його винуватості, просить скасувати вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року і постановити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_8 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням терміном на 3 роки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок є незаконним, оскільки призначене покарання за своїм видом є надто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Посилається на те, що суд першої інстанції вірно врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою молодого віку, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не стоїть на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, має на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання за яким характеризується позитивно.

Вважає, що районний суд при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 мав усі правові підстави застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.

Адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 у апеляційній скарзі не оспорюючи винуватість та кваліфікацію дій останнього, просить вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року скасувати і постановити новий вирок, яким звільнити на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням терміном на 3 роки.

Посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні міри покарання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України враховано пом`якшуючі вину обставини, а саме те, що останній повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, відшкодував завданий потерпілим збиток, є особою молодого віку, не перебуває на обліках у лікаря нарколога чи психіатра, має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується, офіційно працевлаштований та має на утриманні двох малолітніх дітей.

Вважає, що суд першої інстанції при призначенні міри покарання ОСОБА_9 , мав усі правові підстави для застосування ст. 75 КК України відносно останнього та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року на менш суворий, а саме такий, що не пов`язаний із позбавленням волі.

Звертає увагу на те, що потерпіла немає до нього жодних матеріальних чи моральних претензій, оскільки повністю відшкодував їй завдану шкоду.

Апеляційні доводи обґрунтовує і тим, що свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та не перебуває на обліку в наркологічних чи психіатричних закладах.

Вказує на те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вагітну жінку, являється єдиним годувальником в сім`ї та опікуном двох своїх неповнолітніх братів, які потребують його допомоги та виховання.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019, призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його з-під варти.

Вказує, що свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану шкоду, працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно та раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Вважає, що вищенаведені обставини в їх сукупності дають змогу заявити, що призначене покарання судом першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, оскільки за своїм видом та розміром є несправедливим через суворість.

Адвокат ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у апеляційній скарзі не оспорюючи винуватість та кваліфікацію дій останнього, просить вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року змінити, застосувати до ОСОБА_7 положення ст.ст. 69,75,76 КК України та звільнити з-під варти останнього.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся, має сім`ю, малолітнього сина на утриманні та постійне місце проживання.

Вказує, що призначене районним судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особі винного, так як за своїм видом і розміром є явно несправедливим через суворість.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, заслухавши думку прокурора, який підтримав свою подану апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задоволити, а в інших апеляційних скаргах відмовити, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , думку обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхнього захисника ОСОБА_11 , думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у повній відповідності до норм КПК України та вірно дійшов висновку про їхню винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, застосувавши норми ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки сторони, в тому числі і обвинувачені, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи адвоката ОСОБА_10 в частині того, що обвинуваченому ОСОБА_6 в суді першої інстанції не вручено пам`ятки і не роз`яснено його права та обов`язки виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 був ознайомлений з матеріалами досудового розслідування (том 3 а.п. 20-21), в тому числі за участі свого захисника та не мав жодних заяв чи доповнень щодо цього, крім того неодноразово отримував пам`ятку про права та обов`язки під час слідчого експерименту, допиту підозрюваного, підготовчого судового засідання та безпосередньо під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, з аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 розуміє українську мову, давав зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою запитання, не заявляв про необхідність залучення перекладача у вказаному кримінальному провадженні, а тому у суду першої інстанції не було об`єктивних підстав для залучення перекладача за власною ініціативою.

Відповідно до ордеру та договору про надання юридичних послуг, які містяться в матеріалах кримінального провадження вбачається, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції, захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 здійснював захисник ОСОБА_14 .

Разом з цим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які заяви чи клопотання від обвинуваченого та його захисника стосовно того, що ОСОБА_6 є неграмотною особою, йому не зрозуміла суть обвинувачення, права та обов`язки, а тому в колегії суддів немає підстав ставити під сумнів те, що ОСОБА_6 розумів суть обвинувачення проти нього і мав можливості, у тому числі за допомогою свого захисника, задавати суду запитання, що стосувалися розгляду даного кримінального провадження.
Судом першої інстанції застосовано положення ч. 3 ст. 349 КПК України та за згодою всіх учасників справи визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Крім того, районним судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст всіх обставин, чи добровільною та істинною є їхня позиція, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

В суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 погодились на порядок судового розгляду без дослідження будь-яких доказів, крім їх особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх як особу, пояснивши, що їхнє рішення є добровільним та їм зрозумілі наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що районним судом вищенаведені вимоги закону були виконані в повному обсязі.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні не розглянув питання щодо доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь є безпідставними, оскільки ст. 314-1 КПК України, передбачено обов`язкове складання досудової доповіді лише щодо неповнолітнього обвинуваченого, а в усіх інших випадках це є правом, а не обов`язком суду.
Частиною 5 статті 314 КПК України визначено, що питання щодо складання досудової доповіді вирішується у підготовчому судовому засіданні судом у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
В даному випадку, жодною із зазначених сторін кримінального провадження клопотань чи заяв про складання досудової доповіді не заявлялось, а відтак, виходячи із обставин кримінального провадження, у суду першої інстанції не було підстав для постановлення ухвали про її складання за власною ініціативою, з чим погоджується і апеляційний суд.
Жодна із підстав визначених ст. 415 КПК України, яка б слугувала безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку захисником ОСОБА_10 ані в апеляційній скарзі, ані під час апеляційного розгляду не вказано та не доведено, у зв`язку з чим вимоги апелянта в цій частині також є необґрунтованими.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи прокурора, оскільки з оскаржуваного вироку вбачається, що призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до умисного тяжкого злочину, дані про осіб винних та вказав на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченим.

Крім того, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, і це не оспорюється в апеляційній скарзі, з чим погоджується апеляційний суд.

Таким чином, апеляційні доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченим, колегія суддів вважає, що воно призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України та з урахуванням всіх пом`якшуючих обставин, в тому числі і тих, що вказані апелянтами в їхніх апеляційних скаргах.

Так, судом першої інстанції при призначені покарання обвинуваченим вірно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинили умисні злочини, які відносяться до категорії тяжких злочинів, у співучасті з між собою, що всі вони добровільно відшкодували завдані збитки та дані про осіб обвинувачених, зокрема те, що: ОСОБА_6 , щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину та добровільно відшкодував завдані збитки; ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно працевлаштований та позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину та добровільно відшкодував завдані збитки; ОСОБА_8 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває та врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне повне відшкодування завданого збитку; ОСОБА_9 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем свого проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, у нарколога чи психіатра на обліку не перебуває та вірно врахував обставини, що пом`якшуються покарання, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та добровільне повне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують міру покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 встановлено не було.

За таких, обставин суд першої інстанції вірно врахував обставини, що впливають на міру покарання обвинувачених, зокрема й ті, на які посилаються захисники та обвинувачені у своїх апеляційних скаргах та прийшов до обґрунтованого висновку, про можливість призначення покарання обвинуваченим із застосуванням положень ст. 69 КК України, що знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження.

Підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченим під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд встановив, що призначене районним судом покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, як самими обвинуваченими, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, суд не вбачає.
Обставин, які б слугували безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду в апеляційних скаргах не наведено.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення.

Істотних порушень чинного законодавства під час судового розгляду, які б слугували підставою для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 370-372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_14 , - залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2019 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000116 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а засудженими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які утримуються під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді
[підпис]ОСОБА_2

[підпис]ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_1 (посада) (підпис) (ПІБ)

06.12.2019 року
(дата засвідчення) копії