Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/532/19 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні,в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 серпня 2019 року, якою, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 01.02.2019 року за №0000817, стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, який не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з 09.08.2019 року до 09.10.2019 року, який полягає в забороні цілодобово залишати будинок АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження №0000817, внесеного до ЄРДР 01.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися та не перестали існувати.
Також, в судовому засіданні районного суду захисник ОСОБА_7 заперечила проти задоволення клопотання прокурора та заявила клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на інший запобіжний захід цілодобовий домашній арешт чи інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.
Зазначила на обґрунтування клопотання про те, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_8 може впливати на свідків, переховуватися від суду на даний час відсутні. При вирішенні клопотання просила врахувати характеризуючи дані про особу обвинуваченого та його міцні соціальні зв`язки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 серпня 2019 року задоволено клопотання захисника-адвоката. Змінено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з 09.08.2019 року до 09.10.2019 року, який полягає в забороні цілодобово залишати будинок АДРЕСА_1 .

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 на строк до 09.10.2019 року наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із місця проживання без дозволу суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи. Роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_8 що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Разом з тим, ОСОБА_8 має малолітню дитину та дружину, до затримання був офіційно працевлаштований, що свідчить про його сталі соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, захисником у клопотанні стверджується, що останній не є суспільно небезпечним та немає наміру жодним чином впливати на свідків та переховуватися від суду, що свідчить про наявність передбачених законом підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора змінивши відносно обвинуваченого запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за які передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 років, усвідомлюючи суворість можливого покарання призначеного судом у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, він може застосувати спроби уникнути відповідальності шляхом переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином через що встановлено наявність ризиків передбачених п. 1,4 ч.1 ст.177 КІ1К України.

Крім того, по справі в тому числі є свідки, які ще не допитані, тому наявні ризики незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків. Вказане дає підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни їхніх показань на свою користь, тобто про наявність ризиків, передбачених п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу районного суду залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_8 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового слідства, сприяти якому має й тримання під вартою.

Як вбачається з попередніх клопотань прокурора та ухвал районного суду про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення та суд вказують на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ст.177 КПК України. Крім того обвинувачений не визнає обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, з місця вчинення злочину зник, свою вину в пред`явленому обвинуваченні не визнає, тобто може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших співучасників злочину, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також суддею районного суду не враховано, що ОСОБА_8 на даний час не має постійного місця роботи, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
При цьому суддя районного суду не врахував те, що свідки сторони обвинувачення та потерпілий ще не допитані, а тому обвинувачений перебуваючи на волі може здійснювати на них психологічний тиск метою зміни ними своїх свідчень, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу колегія суддів враховує обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: пред`явлення ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, вагомість наявних доказів доданих слідчим до матеріалів клопотання (протоколами огляду місця події, протоколами допиту свідків, речовими доказами, які долучені до справи, висновками судово-медичних, трасологічних та криміналістичних експертиз).

Кримінальні правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_8 є: умисними, тяжкими, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї та посягає на життя та здоров`я людини.

Сукупність обставин в яких підозрюється ОСОБА_8 та її особистість істотно підвищує ступінь і характер суспільної небезпеки діяння, оскільки остання маючи на утриманні дитину вчинила два умисних тяжких кримінальних правопорушення.

Однак, суддя районного суду належним чином не вмотивував відсутність вищезазначених ризиків, а лише послався на клопотання захисника у якому стверджується, що ОСОБА_8 не є суспільно небезпечним та немає наміру жодним чином впливати на свідків та переховуватися від суду, що свідчить про наявність передбачених законом підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

При цьому посилання на те, що ОСОБА_8 одружений та до затримання був офіційно працевлаштований, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суддя не обґрунтовано встановив відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Апеляційні доводи прокурора стосовно наявності ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ст.177 КПК України є обґрунтованими та знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів, неодноразово виїздив за межі країни на заробітки.
А тому, у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зазначене не може запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Доводи захисту щодо достатності застосування до обвинуваченогоОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки останній маючи сім`ю та дитину свідомо вчинив кримінальне правопорушення, що в свою чергу свідчить про високий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, та через брак коштів наявний високий ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення.
А тому, належна поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 в ході судового слідства не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Отже, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 177, 194, 196 КПК України, тому вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу слідчого судді з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , - задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 серпня 2019 року, якою, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 01.02.2019 року за №0000817 , стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні цілодобово залишати будинок АДРЕСА_1 , - скасувати.

Клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Взяти під варту ОСОБА_8 негайно в приміщенні апеляційного суду.
Строк тримання під вартою обчислювати з 14 год. 00 хв. 11 вересня 2019 року.

Визначити дату закінчення терміну тримання під вартою відносно ОСОБА_8 14 год. 00 хв. 09 листопада 2019 року.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10 Ремез