КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/572/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 115КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0011242 від 19.09.2016 щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, що передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавленні волі.

Початок строку покарання обчислено з моменту затримання обвинуваченого, а саме: з 23 вересня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, термін попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 23 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року зараховано у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 18.09.2016 приблизно о 21.20 год., знаходячись на ґрунтовій дорозі у лісосмузі за 150 метрів від магістрального газопроводу Боярського ЛВУП і, відповідно, за 30 метрів від будівлі газорозподільної станції ГРС-4 «Дарниця», розташованої між вул. Космонавта Волкова, 4 та вул. Крайньою, 3 у м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , дістав невстановлений предмет по типу клинка ножа з обушком П-подібного перетину, з добре вираженими ребрами та лезом, і утримуючи його у правій руці, в короткий проміжок часу, з достатньою силою наніс потерпілому ОСОБА_10 4 (чотири) проникаючих колото-різаних поранення в області грудей, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та які супроводжувались зовнішньою і внутрішньою кровотечею, призвівши до розвитку крововтрати, що обумовило настання смерті ОСОБА_10 на місці події. Крім того, ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_10 два непроникаючих колото-різаних поранення грудей та одне непроникаюче колото-різане поранення живота; одну різану поверхневу рану лівої бічної поверхні шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та які супроводжувались зовнішньою кровотечею, що збільшувало крововтрату та сприяло настанню смерті потерпілого.

Вказані тяжкі тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого, а отже спричиненням їх обвинувачений ОСОБА_6 довів свій злочинний умисел до кінця і умисно, протиправно заподіяв смерть іншій людині, після чого з місця вчинення злочину зник.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду 1-їх інстанції незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з висновками, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку з неналежною оцінкою доказів, просить його змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнивши з-під варти у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Вважає, що посилання суду на показання потерпілого ОСОБА_11 , як на доказ вини ОСОБА_6 , є незрозумілим, оскільки вказана особа безпосередньо на місці події не перебувала.

Крім того, на думку сторони захисту, показання свідка ОСОБА_12 , яка також не перебувала на місці події під час остаточного конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, та показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які підтвердили факт виявлення чоловіка, який лежав на правому боці в позі ембріона і на руках якого була кров, теж не є прямими доказами вини ОСОБА_6 у розумінні ст. 85 КПК України, оскільки вказують лише про місце події.

Крім того, на думку захисника, протокол огляду місця події від 18.09.2016 з фото таблицею до нього, протоколи огляду місця події від 20.09.2016 і 19.09.2016, та висновки експертиз, на які послався суд у вироку, підтверджують лише факт події, а не винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того, обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, вказує на ігнорування вимог закону щодо суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, оскільки судом встановлено, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, який здійснив напад на обвинуваченого, внаслідок чого останній почав захищатись, перевищивши межі необхідної самооборони, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 118 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, думку прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних та належним чином досліджених у судовому засіданні доказах, є правильним, і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Як встановлено у суді 1-ї інстанції, ОСОБА_6 умисно наніс потерпілому множинні проникаючі колото - різані поранення грудей з ушкодженням серця та лівої легені спеціально застосованим для спричинення тілесних ушкоджень предметом, яким є клинок ножа, і свої удари він наносив в життєво важливі органи людини - груди, шию потерпілого, що беззаперечно свідчить про те, що обвинувачений не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій і навіть якщо не бажав, то свідомо припускав наслідки у виді настання смерті ОСОБА_11 , а отже керувався непрямим умислом.

Доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , є непереконливими і такими, що не підкріплені будь-якими фактичними даними, на відміну від сукупності доказів, наведених судом 1-ї інстанції у вироку, зокрема:

- даних судово-медичної експертизи № 34/2104/2 від 08.12.2016, відповідно до якої 4 (чотири) проникаючих колото-різаних поранення грудей мають схожість у формі, характері пошкодження країв та кінців, що свідчить про утворення їх одним і тим самим травмуючим предметом; 2 (два) непроникаючих колото-різаних поранення грудей та 1 (одне) непроникаюче колото-різане поранення живота, з урахуванням їх характеру та морфології, особливостей ран та ранових каналів могли утворитися від дії того ж таки травмуючого предмету; виявлена рана шиї виникла від ріжучої дії гострого предмету, можливо леза ножа;

- фототаблиць до протоколу огляду місця події та висновку судової медичної експертизи, із зображеннями тіла ОСОБА_10 , які вказують на його розташування у тому самому місці і у тому самому положенні, про які показав обвинувачений під час слідчого експерименту;

- показань свідка ОСОБА_12 про те, що після вечірки 18.09.2016 на місці події залишались лише вона, потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 , і коли вона відлучилась на десять хвилин та повернулась назад, то побачила потерпілого, якій лежав на боці, на землі. Вона хотіла підійти до нього, однак обвинувачений грубим голосом заборонив їй це зробити, від чого вона злякалась, та згодом пішла з лісу разом з ОСОБА_6 . Свідок зазначила, що між обвинуваченим та потерпілим ще раніше, на вечірці, на ґрунті ревнощів до неї, виник конфлікт.

- показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 про те, що 18.09.2016 по вул. Крайня в м. Києві приблизно о 21.30-21.40 год. неподалік газової станції в м. Києві, було виявлено тіло потерпілого ОСОБА_10 , лежачого на боку в позі ембріона, тобто у тому самому положенні, в якому залишив його обвинувачений(лежачи на боку);

- показань експерта про те, що вказані ОСОБА_6 на слідчих експериментах від 22.09.2016 механізми заподіяння ударів могли спричинити ті ушкодження, що були виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_10 .

При цьому, як правильно зазначив суд у вироку, останні згадані джерела доказів свідчать про те, що потерпілий, залишившись на місці події, більше не пересувався в просторі і не міг зазнати травм за інших обставин.

Таким чином, наведені у вироку докази є належними, допустимими та достовірними, як такі, що узгоджуються між собою і нічим не спростовані, а отже правильно покладені в основу вироку.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, то слід звернути увагу на те, що умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України).

Проте, на відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, характер вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчить про те, що він, наносячи неодноразові удари ножем у життєво важливі органи потерпілого, не міг не усвідомлювати небезпечний характер своїх дій та їх наслідок у вигляді смерті ОСОБА_10 . Крім того, ОСОБА_6 навіть не намагався уникнути суперечки з потерпілим, хоча таку можливість мав, а навпаки, незважаючи на розпочатий раніше між ними словесний конфлікт, продовжував перебувати поруч з ОСОБА_10 , а потім вбив його.

Показання обвинуваченого у тій частині, що потерпілий першим вдарив його палкою, на думку колегії суддів не може свідчити про те, що застосовуючи неодноразово ножа та спричиняючи удари в життєво важливі органи потерпілого, ОСОБА_6 діяв з метою захисту від суспільно-небезпечного посягання на нього, оскільки такий захист був непропорційним діям потерпілого, у той час як дії самого ОСОБА_6 свідчать про його бажання (мету обвинуваченого) позбавити потерпілого ОСОБА_10 життя, що і було ним вчинено.

Отже, враховуючи викладене, а також об`єктивну сторону вчиненого кримінального правопорушення, зокрема обстановку, спосіб та знаряддя злочину, діяння вчинене ОСОБА_6 суд 1-ї інстанції правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, і доводи апеляційної скарги про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 на ст. 118 КК України цього висновку суду не спростовують.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним, а отже, підстав для його пом`якшення не вбачається.

Довід апеляційної скарги про те, що потерпілий ОСОБА_11 не був безпосереднім свідком смерті свого брата, а тому не може свідчити про обставини кримінального правопорушення, не впливає на доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол огляду місця події від 18.09.2016, протоколи огляду місця події від 20.09.2016 та 19.09.2016, а також висновки експертиз підтверджують лише факт події, а не винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сам ОСОБА_6 у своїх показаннях підтвердив, що під час конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 він дістав з кишені ніж та завдав ним удари потерпілому, від яких той впав на землю.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4