справа № 606/1516/19
Ухвала
20 червня 2019 року м. Теребовля

Слідчий суддя Теребовлянського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Теребовлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого, погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000198 від 13 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:
До Теребовлянського районного суду Тернопільської області звернувся слідчий СВ Теребовлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_5 .

Вивчивши клопотання із долученими до нього додатками встановлено наступне.

09 червня 2019 року ОСОБА_5 знаходився в лісі, розміщеному неподалік села Різдв`яни Теребовлянського району Тернопільської області, під час чого виявив два предмети, які за зовнішніми ознаками схожі на корпус гранати та запал до неї. Після чого ОСОБА_5 знаючи, що знайдений корпус грати та запал до неї в сукупності є бойовим припасом, вирішив незаконно його придбати та доставити до місця свого проживання.
У цей же час ОСОБА_5 , перебуваючи в лісі, розміщеному неподалік села Різдв`яни Теребовлянського району Тернопільської області, не маючи на те передбаченого п. 2.3 Інструкції «Про порядок, виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року, дозволу на носіння і зберігання бойових припасів, стандартних бойових припасів, вибухових речовин і вибухових пристроїв», взяв вказані предмети, переконався в тому, що вони в сукупності являються бойовою гранатою, чим вчинив умисне, незаконне придбання вказаного корпусу гранати.

Після цього ОСОБА_5 діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, переніс корпус гранати та запал до неї до свого місця проживання за адресою: с. Зубів Теребовлянського району Тернопільської області, чим вчинив незаконне носіння бойового припасу. Вказаний бойовий припас ОСОБА_5 зберігав за місцем проживання до 13 червня 2019 року.

У подальшому ОСОБА_5 вирішив знайдені корпус гранати та запал до неї переховати та 13 червня 2019 року переніс їх до кущових насадженнь поблизу недобудованого будинку культури, що по АДРЕСА_2 , де і заховав.
13 червня 2019 року ОСОБА_5 стало відомо, що за добровільну здачу зброї, бойових припасів та вибухових речовин особа звільняється від кримінальної відповідальності і усвідомлюючи той факт, що знайдені 09 червня 2019 року корпус гранати та запал до неї в сукупності являються бойовою гранатою яку він придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу, а в разі їх виявлення правоохоронними органами, може понести кримінальну відповідальність за свої дії, вирішив знайдений бойовий припас добровільно видати, у зв`язку із чим, того ж дня ОСОБА_5 прибув в Теребовлянський ВП ГУНП в Тернопільській області, де написав відповідну заяву, після чого оглядом місці події від 13 червня 2019 року корпус бойової гранати та запал до неї, які в сукупності являються наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5 та яка являється бойовим припасом, придатним для здійснення вибуху вилучено працівниками поліції в кущових насадженнях поблизу недобудованого будинку культури, що по АДРЕСА_2 .
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне носіння, зберігання, придбання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні слідчий підтримав заявлене клопотання, мотивуючи його тим, що ОСОБА_5 має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлює, що за вчинення даного злочину може нести покарання, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому є ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши слідчого Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу в вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 5 ст. 194 КПК України слід відмовити з наступних мотивів.
Відповідно вимог ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Згідно з ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, в ході судового розгляду клопотання не доведено, що наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу.
Як на підставу існування ризику, визначеного в п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та / або суду.
Однак, в ході розгляду даного клопотання судом вствановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання та з часу внесення відомостей до ЄРДР про вчинення ним кримінального правопорушення, не переховувався від органів досудового розслідування.
Даних про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, слідчим як у клопотанні, так і під час його розгляду, не зазначено.
Не підтверджено в судовому засіданні жодним доказом і такий ризик як можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 1950 року ) передбачено, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Оскільки в судовому засіданні не доведено існування будь - якого із ризиків, визначених в ст. 177 КПК України, підстав для задоволення клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 5 ст. 194 КПК України суд не вбачає.
З врахуванням наведеного, керуючись ст. 55, 62 Конституції України, ст. 5, 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ст. 176, 177, 178, 179, 194, 196, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1