ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 662/1551/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/495/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А
іменем України

11 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000333 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 березня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Советканд Кедабекського району Азербайджан, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

09.07.2015 року Новотроїцький районним судом Херсонської області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців, звільненого за відбуттям строку покарання;

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у висунутому обвинуваченні. Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, умисно, без передбаченого законом дозволу придбав предмети, які відповідно до висновку експерта від 09.08.2017 року № 76-ВТ є бойовим підшивачем типу УЗРГМ-2 до ручних гранат типу Ф-1, РГД-5, РГ-42, який споряджений ініціюючою вибуховою речовиною ТНРС масою 0,1г, азид свинцю масою 0,2г та бризантною вибуховою речовиною підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1г та являється вибуховим пристроєм, що відноситься до категорії боєприпасів військового призначення та придатний для проведення вибуху, а також конструктивно оформленим в корпусі оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 зарядом вибухової речовини тротил масою 50-56 грамів, що відноситься до категорії неостаточно споряджених боєприпасів та придатний до вибуху, які переніс до будинку за місцем свого проживання АДРЕСА_2 , де зберігав без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення під час обшуку, проведеного працівниками поліції 08.08.2017 року в період часу з 07.20 по 11.34 годин, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є придбання, носіння, зберігання бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_8 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що в порушення вимог ст.ст.370, 374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку не навів категоричних суджень щодо оцінки доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності, своє рішення належним чином не мотивував, а лише перелічив докази та навів їх стислий зміст у вироку. Зазначає, що судом належним чином не спростовано докази обвинувачення щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину. Висновок суду про недоведеність вини обвинуваченого не містить належного аналізу і його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Наголошує, що судом взято до уваги та покладено в основу виправдувального вироку показання свідка ОСОБА_9 (матері обвинуваченого), яка є заінтересованою особою, натомість надано критичну оцінку показанням інших свідків, які були учасниками слідчої дії. Також, суд не надав оцінку відеозапису, дослідженому у судовому засіданні, який є додатком до протоколу обшуку від 08.08.2017р., та з якого вбачається, що першим до горища зайшов о/у УСБУ ОСОБА_10 , за ним одразу зайшов до приміщення понятий ОСОБА_11 та о/у ОСОБА_12 , які почали проводити обшук. З цих підстав вважає, що суд допустив вибірковість у оцінці досліджених доказів. До того ж з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом в порушення ч.1 ст. 352 КПК України жодного зі свідків не попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань, а свідка ОСОБА_9 не попереджено за надання завідомо неправдивих показів. Крім того, вказівка суду на неконкретність обвинувачення під час ухвалення виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 , на думку прокурора, свідчить про насамперед сформовану думку судді щодо пред`явленого обвинувачення та відповідно до результатів судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 ще під час підготовчого судового засідання, і це є безумовною підставою, яка виключає його повторну участь у вказаному кримінальному провадженні. Виправдовуючи ОСОБА_8 з підстав недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд не послався на норму кримінального процесуального закону, яка б передбачала таку підставу. Просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, просив їх задовольнити, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993р., № 12 від 03.12.1997р., № 6 від 30.05.2008р., - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Дійшовши висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, судпершої інстанції належним чином не мотивував своє рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення у їх сукупності, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо винності чи невинності, достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, не навів у вироку переконливих мотивів, із яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення, які визнав недостатніми.

При цьому суд не зазначив, які саме докази він визнав допустимими та достатніми на підтвердження свого висновку, і не навів переконливих суджень на спростування висновку органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, вдався до аналізі та оцінки обвинувального акту про неконкретність пред`явленого обвинувачення, що на цій стадії судового розгляду не допускається, при цьому підстави для виправдання особи за пред`явленим обвинуваченням відповідно до вимог ст.373 КПК України не навів.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у провадженні.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Тобто, суд на обґрунтування свого висновку про невинуватість ОСОБА_8 , не проаналізував зібрані у провадженні докази і фактично не дав їм належної оцінки, зокрема, не звернув уваги на узгодженість показаній свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 про обставини та порядок проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 та факт виявлення на горищі гранати, які визнані судом достовірними, тобто не були поставлені під сумнів.

Показання цих свідків узгоджуються з даними протоколу обшуку від 08.08.2017 року та додатком до протоколу відеозаписом, відповідно до якого ОСОБА_10 за участю понятого ОСОБА_11 на горищі виявив гранату, та висновком вибухо-технічної експертизи, і ці докази також судом не були поставлені під сумнів.

Відкидаючи наведені докази обвинувачення, суд послався на те, що вони є недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Водночас, надаючи оцінку показання свідка ОСОБА_16 , який вказав про конфліктні відносини з обвинуваченим ОСОБА_8 , який погрожував йому застосуванням гранати, суд першої інстанції вказав про неправдивість показаній цього свідка, враховуючи його негативну репутацію, який є раніше судимим та притягується до кримінальної відповідальності, зокрема й за ч.1 ст.263 КК України, а тому не прийняв їх до уваги.

Обґрунтовуючи свій висновок про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, суд першої інстанції взяв за основу показання обвинуваченогоОСОБА_8 , який заперечував належність йому виявленого предмету (гранати), та свідкаОСОБА_9 (матері обвинуваченого), яка вказувала на особу ОСОБА_16 (свідка), як такого, що міг підкинув гранату на горище її будинку, та на підставі яких, дійшов висновку про те, що цей предмет був покладений сторонньою особою і не належить ОСОБА_8 ..

Надаючи перевагу показанням обвинуваченогоОСОБА_8 та свідкаОСОБА_9 , суд не дав їм належної оцінки та не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці показання достовірними та якими доказами вони підтверджуються, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у провадженні доказам, які ставлять під сумнів висновок суду першої інстанції про його невинуватість ОСОБА_8 .
Передусім, судом однобічно та поверхово дослідженні та не отримали належної оцінки показання свідкаОСОБА_9 , яка пояснила, що її син ОСОБА_8 ночував у неї в будинку і коли прийшли працівники поліції з обшуком, то вона розбудила сина, що суперечить показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , який пояснив, що вранці прийшов до матері і одразу з`явилися працівники поліції.
Також суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 про те, що будинок огороджений, охороняється великою собакою, тому сторонні особи не мають доступу до подвір`я.

Поза увагою суду залишено і те, що свідок ОСОБА_9 є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому є зацікавленою особою. Не врахував суд і репутацію самого обвинуваченого, який є раніше судимою особою, та також притягується до кримінальної відповідальності.

Отже, суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу показанням обвинуваченогоОСОБА_8 та свідкаОСОБА_9 , та виключно на їх показаннях мотивував свій висновок про невинуватість ОСОБА_8 , який ґрунтується на припущеннях та є сумнівним.

Висновок суду про те, що гранату було підкинуто сторонньою особою не підтверджується жодними доказами, а отже зроблено передчасний висновок про недоведеність факту належності гранати саме ОСОБА_8 .

Посилання суду на неконкретність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, через те, що в обвинувальному акті не вказано закон, що регулює надання дозволу на придбання, зберігання зброї, то вони є безпідставними, оскільки відповідно до сформованої судової практики норма ст.263 КК України є субсидіарною і для розуміння незаконності поводження зі зброєю, вимагає аналізу відповідного закону. При цьому поняття «закон», яке використав законодавець, має розширення тлумачення і включає в себе законодавство у цілому, в тому числі нормативні акти, що регулюють відповідні правовідносини, порушення яких утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст.263 КК України. Тобто, за обставин цієї справи питання про те, чи відповідає дозвіл вимогам ч.1 ст.263 КК України, не має практичного значення.

Незважаючи на наявність суперечливих фактичних даних щодо обставин вчиненого злочину, які мають істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, суд ці суперечності не усунув і не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставив під сумнів невинуватість виправданого, що є недопустимим.
Тобто, висновки суду щодо оцінки доказів не містять точних і категоричних суджень, вони носять вибірковий характер, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурором.

Тому висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та його виправдання, ґрунтується на припущеннях та є передчасним, оскільки він зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, які вказують на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питань чи дійсно вказана особа вчинила злочин, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_8 .

Згідно із ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те, що допущені судом першої інстанції під час судового розгляду порушення є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, ч.1 ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України.

При цьому в апеляційній скарзі прокурором не ставиться питання про ухвалення нового вироку.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Виходячи з викладеного, апеляційна скарга прокурора має бути задоволена.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст.404, 407, 409, 410, 411, ч.1 ст.412, п.1 ч.1 ст.415, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно
Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2