Справа № 274/114/16-к
Провадження №1-кп/0274/67/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

обвинуваченого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Тернопільським міськрайонним судом Тернопілької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11.11.2015 за № 0000523 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борсуки Ланівецького району Тернопільської області, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітню дитину, працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

14 серпня 2014 року солдат запасу ОСОБА_5 , на підставі Указу Президента №607/2014 від 21 липня 2014 року, призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 та того ж дня направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №100 від 15 серпня 2014 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду номера обслуги четвертої обслуги другого гаубичного артилерійського взводу сьомої гаубичної артилерійської батареї третього гаубичного артилерійського взводу сьомої гаубичної артилерійської батареї третього гаубичного артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
На підставі Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від проходження військової служби за наступних обставин:
Так, 28 серпня 2015 року о 12 години 30 хвилин солдат ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи за місцем дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, в умовах особливого періоду, самовільно залишив вказану військову частину та проводив час на власний розсуд до 02 грудня 2015 року, після чого солдат ОСОБА_5 повернувся в розташування військової частини та приступив до виконання службових обов`язків. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.
Кримінальна відповідальність за злочин у вчиненні якого визнається винуватим ОСОБА_5 , передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю. Суду повідомив, що дійсно мали місце події викладені в обвинувальному акті. На військову службу він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 15 серпня 2014 року. Одразу після призову, його було направлено до військової частини пп НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. 28 серпня 2015 року в період з 15 по 16 годину, він самовільно, не маючи на те дозволу вищестоящих командирів, перебуваючи у стані алкогольного сп`ніння, залишив розташування та вибув до Вінницької області. Назвати конкретний населений пункт та обставини, за яких він туди потрапив не може. Причин такого вчинку пояснити теж не може. У Вінницький області перебував близько півтора, два місяці. Ходив шукав собі роботу. Проживав весь цей час в різних місцях: лісосмузі, в інших місцях непридатних та необладнаних для проживання. Командування про факт залишення військової частини та про своє місце перебування він не повідомляв, як і іншим особам також. В період перебування у Вінницькій області на роботу він не знайшов. До місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , він прибув на початку листопада 2015 року. Після повернення додому він весь час перебував за вказаною адресою, до медичних закладів за допомогою не звертався, державного кордону не перетинав, інших правопорушень не вчиняв. 02 грудня 2015 року він повернувся до військової частини ПП НОМЕР_1 , де постійно перебував до 25 грудня 2015 року. На підставі Указу президента України його було звільнено з військової служби у запас.Щиро розкаюється у вчиненому. Просить застосувати до нього Закон України "Про амністію у 2016 році", оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та має статус учасника бойових дій.

Зважаючи на повне визнання винуватості самим обвинуваченим, за клопотанням прокурора погодженого з усіма іншими учасниками судового процесу, суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінивши наведені докази з точки зору достатності та взаємозв"язку, суд вважає винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого діяння доведеною повністю.
Дії ОСОБА_5 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене у умовах особливого періоду, крім воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.
При визначенні покарання обвинуваченому, суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 4 ст. 407 КК України належать до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину у скоєному визнав, за час проходження військової служби зарекомендував себе з негативної сторони, за медичною допомогою до медичної роти не звертався, на обліку в лікаря психіатра, нарколога не перебував, звільнений з військової служби в запас, одружений, має неповнолітню дитину, працює, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога, психіатра не перебуває, в період, що інкримінується за консультативною допомогою до лікаря психіатра амбулаторно - поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні не звертався, відповідно до змісту довідки від 13.02.2015, за підписом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_6 , брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в складі сектору "С" на території Донецької, Луганської областей, має статус учасника бойових дій.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 397-2016 від 01.11.2016, в період часу з 28.08.2015 по 02.12.2015, до якого відносяться ікриміновані ОСОБА_5 вчинки, будь-якими психічними захворюваннями, або слабоумством не страждав, та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - не перебував. Вчиники, які йому інкримінують були послідовними, цілеспрямованими, пролонгованими у часі, з чіткою орієнтацією в просторі та ситуації, при цьому зв"язок з оточенням не втрачав, цілеспрямовано рухався в просторі, розподіляв власну увагу, добре їх пам"ятає, відтворює згідно своєї версії.

ОСОБА_5 яких - небудь психічних вад, через які не може самостійно реалізувати своє право на захист не виявляє.

ОСОБА_5 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд в вважає обґрунтованим клопотання обвинуваченоого ОСОБА_5 про застосування до нього амністії, яке не заперечується прокурором.

Так, згідно з ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтями 2 і 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

ОСОБА_5 раніше не судимий, визнається винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, вчиненого до набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", тобто до 07.09.2017 року. Застережень щодо застосування амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", не вбачається. На день набрання Законом чинності обвинувачений брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 , дата видачі 11.09.2015), тому підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Документів, які б свідчили про накладення арешту на майно обвинуваченого або інших осіб до суду не подано.

Враховуючи прийняте рішення, відсутність клопотання про застосування запобіжного заходу, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 369-371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред"явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_5 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам справи право на отримання копії вироку в суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1