В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" лютого 2019 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.04.2014 за № 0013857 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10.06.2015 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, та який, на цей час відбуває покарання в державній установі «Бучанська виправна колонія № 85»,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, встановив :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 перебуваючи у невстановлений час у невстановленому місці знайшов особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Після цього ОСОБА_4 взяв особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс в свої руки, вчинивши таким чином його незаконне придбання, та утримуючи його при собі, тим самим незаконно зберігаючи його, пішою ходою направився за адресою: м. Київ, провулок Лобачевського, 2.

В подальшому, 12.10.2014 приблизно о 20:00 годині перебуваючи на сходах парадного житлового будинку №2 по провулку Лобачевського, 2 в м. Києві, ОСОБА_4 був затриманий працівниками міліції та усвідомлюючи заборону незаконного зберігання наркотичних засобів, з метою уникнення передбаченої законом кримінальної відповідальності, зі своєї правої руки викинув на підлогу, поруч себе, паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс.

Того ж дня в період часу з 20:30 год. до 21:15 год. під час проведення огляду місця події в приміщенні парадного житлового будинку АДРЕСА_2 працівниками міліції в присутності понятих, з підлоги, поруч з ОСОБА_4 , було виявлено та в подальшому вилучено паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс, який ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.

Згідно з висновком експерта № 2762х від 18.11.2014 надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. Маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) становить 5,60 г.

Канабіс, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 1 Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» в «Таблиці І», є наркотичною речовиною.

Згідно із наказом МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу» кримінальна відповідальність за придбання та зберігання наркотичного засобу канабісу у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 5 грам.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

До висновків щодо доведеності обвинувачення суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені у висновках суду щодо доведеності обвинувачення, зокрема, в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому. Обвинувачений ОСОБА_4 виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Також, крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення (злочину), оскільки обвинувачений повністю погоджується із встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого, надані в судовому засіданні, є послідовними та логічними, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності погодження з ними та дійсності позиції обвинуваченого.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, з огляду на що суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, матеріалів, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, а також для правильної кваліфікації дій обвинуваченого. За таких обставин, відповідно до положень Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зазначеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом встановлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, а саме: відомостями, відображеними у протоколі огляду місця події від 12.10.2014, висновком експерта, що міститься у матеріалах цього провадження. Як наслідок, суд вважає встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, шляхом дослідження доказів на їх підтвердження в обсязі та порядку, передбачених ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Обставини, які пом`якшують та/або обтяжують покарання та мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Крім того, згідно із ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, у розумінні ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, спосіб життя (не одружений, офіційно не працює, має середню освіту, раніше судимий), стан здоров`я, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі.

Щодо вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2015 відносно ОСОБА_4 , яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання, з урахуванням ст. 71 вказаного Кодексу, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, то суд виходить з того, що обвинувачений, за вказаним вироком, був засуджений до покарання, яке належить йому відбувати реально, а даний злочин обвинуваченим було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку. З огляду на таке, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, а також відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», суд призначає покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Таке покарання (позбавлення волі та призначення покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим) перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні. Суд доходить до вказаного висновку з огляду також на ту обставину, що обвинувачений відбуває покарання в державній установі «Бучанська виправна колонія № 85».

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно із положеннями ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 349, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.06.2015, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 28.04.2015.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у сумі 294,84 грн.

Речові докази: поліетиленовий пакет, всередині якого знаходиться паперовий згорток, з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, - знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

С у д д я: ОСОБА_1