ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/331/19 Справа № 210/5365/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду Автономної республіки Крим від 01 серпня 2012 року, яким засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України, до покарання у виді 09 років позбавлення волі,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
представник установи ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року у задоволенні подання Державної установи Криворізька виправна колонія (№ 80) та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши поведінку засудженого ОСОБА_5 за весь період відбуття покарання, тяжкість злочину за який він відбуває покарання, обставини його вчинення, часткове визнання провини, фактичний термін відбутого покарання, строк покарання, котрий залишається невідбутим, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та задовольнити подання установи виконання покарань.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що він працює пекарем їдальні житлової зони з 2012 року до теперішнього часу, має 4 заохочення за те, що він у вільний від роботи час зробив ремонти у миючому залі посуду та у залі випічки хлібу, за період відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, до праці ставиться добросовісно, відбув 3/4 частини покарання, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання. Окрім того, 04 грудня 2017 року він просив не застосовувати до нього ст. 82 КК України і за цей рік, з його позиції, він довів своє виправлення.
Засуджений вважає, що з урахуванням наведених обставин, суд безпідставно відмовив йому в умовно-достроковому звільненні.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, представника установи, які просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог скарги засудженого та просив ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
На підставі ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З матеріалів судового провадження убачається, що ОСОБА_5 з 09.11.2012 відбуває покарання в Державній установі Криворізька виправна колонія (№80) за вироком Ленінського районного суду АР Крим, яким його засуджено за ст. 115 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі, початок строку з 08.04.2012, кінець строку - 29.11.2020. На момент розгляду клопотання відбув 3/4 строку покарання.
За місцем відбування покарання засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Працює в господарчій обслузі колонії пекарем їдальні житлової зони. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, охайний, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі. Бере участь у роботі самодіяльних організацій. Підтримує соціально-користі зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, не перебуває на профілактичному обліку установи, згідно вироку вину визнав частково, позову не має.
Між тим, засуджений за час відбування покарання мав чотири стягнення, котрі є знятими та погашеними у встановленому законом порядку, в тому числі три рази був поміщений до ДІЗО, а також чотири заохочення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд, надавши оцінку вказаним обставинам, врахував тяжкість злочину за котрий засуджений відбуває покарання, часткове визнання засудженого своєї провини, фактичний термін відбутого покарання, строк покарання, котрий залишається невідбутим, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки виконання засудженим правил поведінки в колонії тільки на теперішній час, і в тому числі його відмова від застосування до нього положень ст. 82 КК України, як на це посилається в скарзі засуджений, самі по собі не можуть свідчити, що ОСОБА_5 довів своє виправлення.
Відповідно до ч.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_5 загалом під час всього періоду відбування покарання є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4