Дата документу 28.11.2018 Справа № 313/1217/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/262/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 313/1217/16-к
Категорія ст. 78 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, громадянина України, українця, має неповну вищу освіту, не працює, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням;

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор вважає, що вказана ухвала суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, 31.08.2018 Веселівський районний суд невчасно вирішив кримінальну справу щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання за відбуттям останнім іспитового строку без участі прокурора, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою скасування вказаної ухвали на підставі п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Прокурор, який мав приймати участь при вирішенні вказаного питання, з поважних причин був відсутній при його розгляді, що підтверджується його заявою про неможливість прийняти участь під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду.

Таким чином, подання судом розглянуто без участі прокурора та з порушенням 10-денного строку, оскільки подання надійшло до суду 17.08.2018, а рішення прийнято 31.08.2018, тобто минуло 14 днів.

Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 1 ст. 78 КК України, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Так, вироком Веселівського районного суду від 12.10.2016 ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Однак, засудженим ОСОБА_6 під час іспитового строку 07.10.2017 вчинено новий умисний злочин, про скоєння якого ОСОБА_6 20.10.2017 оголошено про підозру.

27.10.2017 до Веселівського районного суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. З ст. 185 КК України, який на теперішній час перебуває на розгляді.

Відповідно до вимог ч. З ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Обвинувальний акт є завершальним та остаточним процесуальним рішенням, прийнятим слідчим, прокурором під час досудового розслідування, в якому зазначаються детальні обставини вчинення злочину, зокрема точна дата та час вчинення злочину.

Встановлення вказаних обставин вчинення злочину слідчим, прокурором та судом є вирішальним у прийнятті остаточного судового рішення (вироку), зокрема щодо призначення справедливого та законного покарання, зокрема, з урахуванням вимог ст.ст. 70-71 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 не виконані умови, передбачені ч. 1 ст. 78 КК України, який не довів своє виправлення під час відбуття іспитового строку, та вчинив новий тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

Вважає, судом передчасно прийнято рішення про відбуття ОСОБА_6 випробувального строку, у зв`язку з чим прокурор, в подальшому, позбавлений права вимагати від суду покарання за сукупністю вироків, а суд призначити законне та обґрунтоване покарання із застосуванням ст. 71 КК України, внаслідок звільнення ОСОБА_6 від покарання за перебігом іспитового строку під час якого останній вчинив новий злочин.

Просить ухвалу Веселівського районного суду від 31.08.2018 про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Веселівського районного суду від 12.10.2016 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника Веселівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Веселівського районного суду від 12.10.2016 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та засудженого, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року подання начальника Веселівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації у відношенні засудженого ОСОБА_6 задоволено. Засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 263, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням 1 рік.
За час перебування на обліку зарекомендував себе задовільно. Обов`язки покладені судом виконував у повному обсязі. Згідно характеристик виконавчого комітету Веселівської селищної ради та матеріалів Веселівського ВП ГУНП за місцем мешкання характеризується задовільно, до адміністративної відповідальності протягом іспитового строку не притягувався. На даний час не працює.
Згідно інформації Веселівського ВП ГУНП від 11.10.2017 року відкрито кримінальне провадження № 000224 за ч.3 ст. 185 КК України. 20.10.2017 року ОСОБА_6 оголошено повідомлення про підозру та ухвалою Веселівського районного суду від 20.10.2017 обрано запобіжний захід у вигляді у вигляді тримання під вартою. Рішення суду, за вказаним кримінальним провадженням станом на 17.08.2018 року не прийняте.

Задовольняючи подання,суд першої інстанції вказав наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КК України: «після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання». Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 КПК особа вважається невинуватою доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є основним компонентом правової системи.
Наведене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99). Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні кримінального злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Із роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вбачається, що частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Системний аналіз закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України свідчить про те, що вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що до розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 по сутті, є неможливим вирішення питання про звільнення останнього від призначеного йому покарання за закінченням іспитового строку, а тому судом першої інстанції передчасно прийнято рішення про відбуття ОСОБА_6 випробувального строку, у зв`язку з чим прокурор, в подальшому, позбавлений права вимагати від суду покарання за сукупністю вироків, а суд призначити законне та обґрунтоване покарання із застосуванням ст. 71 КК України, внаслідок звільнення ОСОБА_6 від покарання за перебігом іспитового строку під час якого останній вчинив новий злочин.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи суду першої інстанції, зокрема про те, що, він схиляється до думки про те, що особа не може вважатися фактично виною до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку, оскільки така відмова суду ніяким чином не порушує права особи, яка не вчинила злочин, так як не несе для цих осіб ніяких негативних правових наслідків, наприклад, їм неможливо призначити покарання за сукупністю вироків, у них відсутня судимість. Між тим, безпідставне звільнення від покарання особи, яка в період іспитового строку вчинила новий злочин, порушують такі загальні засади кримінального провадження, як законність та рівність перед законом і судом.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції, розглядаючи подання щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання за відбуттям останнім іспитового строку без участі прокурора, порушив вимоги ч. 3 ст. 36 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а подання начальника Веселівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Веселівського районного суду від 12.10.2016 у зв`язку із закінченням іспитового строку, не може бути задоволено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року, якою засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року у зв`язку із закінченням іспитового строку, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання начальника Веселівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Веселівського районного суду від 12.10.2016 у зв`язку із закінченням іспитового строку, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: