Справа № 740/3906/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/50/18
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298 від 02 березня 2017 року, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сороки, Республіки Молдова, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого неповнолітнього сина 2004 року народження, раніше судимого вироком Ніжинського міськрайонного суду: від 13 червня 2008 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1500 грн. штрафу; від 11 червня 2009 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; від 05 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; від 17 травня 2013 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; від 31 березня 2015 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року звільнений від покарання за закінченням іспитового строку,

зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- ч. 2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_7 залишено до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 395 грн. 48 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з чим призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зокрема, стверджує, що в даному випадку не можливо при призначенні покарання враховувати як пом`якшуючі обставини наявність у нього неповнолітнього сина та непрацездатних батьків, оскільки обвинувачений ніде не працює, має велику кількість судимостей, за злочини, які він вчиняв відразу як звільнявся з місць позбавлення волі, що свідчить про його антисоціальну спрямованість та неспроможність піклуватися як про дитину так і про батьків. Крім того, під час призначення покарання суд врахував як пом`якшуючу обставину обвинуваченому його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, однак не звернув уваги на те, що ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи в суді, жодного разу не попросив вибачення за свою поведінку та не висловив наміру відшкодувати завдані ним збитки, а також будучи належно повідомленим про час та дату розгляду справи неодноразово не з`являвся у судове засідання.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 01 березня 2017 року, близько 23 год.30 хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу таємно викрав плити з чорного металу в кількості 11 штук вагою 550 кг, які знаходилися біля огорожі господарства по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , чим заподіяв останній матеріальної шкоди на суму 1155 грн.

14 червня 2017 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи в підвалі багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, таємно викрав велосипед марки «Scott Voltage YZ 2 вартістю 4686 грн. 57 коп. та велосипед марки « Giant MTX 240» вартістю 2500 грн., що належить ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на загальну суму 7186 грн. 57 коп.

16 червня 2017 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи в підвалі багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав велосипед марки «MBK Renegade», вартістю 3000 грн., що належить ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу потерпілого частково, оскільки вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом було безпідставно враховано як пом`якшуючу обставину щире каяття, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який висловив заперечення проти поданої потерпілим апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У відповідності до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів встановлена така невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме призначення покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім того, відповідно п. 3 ч. 3 вищевказаної Постанови, досліджуючи дані про особу підсудного суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, матеріальний стан та інше.

Однак при призначенні покарання ОСОБА_7 покарання вказані вимоги враховані не були.

При обранні покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував обставини та мотиви кримінального правопорушення, його тяжкість, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

При цьому, вирішуючи питання про призначення покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого, суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення та залишив поза увагою, що ОСОБА_7 вчинив ряд злочинів проти власності, а саме 3 епізоди крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, так як незважаючи на його молодий працездатний вік ніде не працює, жодних заходів щодо працевлаштування не вживає, покращуючи свій матеріальний стан лише шляхом здійснення крадіжок, розмір матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, яку потерпілому не відшкодовано.

Вказані судом першої інстанції обставини, на підставі яких він прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції інкримінуємих статей, за своєю сутністю не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з їх врахуванням неможливо призначити таке покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, кількість вчинених епізодів крадіжок, розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок вчинених кримінальних правопорушень. При цьому колегія суддів також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який перебуває з 2015 року на диспансерному обліку у лікаря нарколога, задовільні характеризуючі дані його особи за місцем проживання, є особою працездатного віку, але ніде не працевлаштований, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність обставини, що обтяжує злочин рецидив злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства та вважає за можливе, враховуючи дані про його особу, беручи до уваги стан здоров`я обвинуваченого призначити покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статей, але в більш суворих межах, ніж було призначено судом першої інстанції, та на переконання колегії суддів саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Крім того, доводи прокурора про необхідність виключення пом`якшуючої обставини, яка була врахована як судом першої інстанції так і апеляційним судом при призначенні покарання ОСОБА_7 у виді щирого каяття, не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що обвинувачений як під час досудового так і судового слідства повністю визнавав свою вину в скоєнні злочинів, а отже його дії свідчать про дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому та щирий жаль з цього приводу.

Керуючись ст. ст. 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати, ухваливши новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 засудженим та призначити покарання за:

- ч. 1 ст. 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років (трьох) 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення меш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

В решті цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими в той самий строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4