Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
332/2216/17: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; Розбещення неповнолітніх.
Надіслано судом: 16.04.2019. Зареєстровано: 17.04.2019. Забезпечено надання загального доступу: 18.04.2019.
Дата набрання законної сили: 10.04.2019
Номер судового провадження: 11-кп/807/775/19
Дата документу 10.04.2019 Справа № 332/2216/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2216/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/775/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія:ч.1ст.125,ч.2ст.156КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новодонецьк Добропільського району Донецької області, українець, громадянин України, маючий середню технічну освіту, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не маючий, працюючий машиністом тепловозу в ПАТ «Дніпроспецсталь», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 156 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт;

- за ч. 2 ст. 156 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 156 КК України за наступних обставин.

13 серпня 2016 року в денний час доби ОСОБА_7 , знаходячись у подвір`ї будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 та їхньої знайомою ОСОБА_9 , де також знаходилася донька останньої, малолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проводили своє дозвілля, під час якого вживали спиртні напої.

В той же день, приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 разом з малолітньою ОСОБА_12 , за бажанням останньої, направився до саду, розташованого на території домоволодіння за вищезазначеною адресою. Знаходячись на зазначеній ділянці саду, ОСОБА_7 , завідомо знаючи, що ОСОБА_12 є малолітньою, тобто не досягла 14 років, вирішив задовольнити свою статеву пристрасть шляхом вчинення з нею розпусних дій.

ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації свого злочинного наміру, упевнившись у тому, що за його діями не спостерігає дружина ОСОБА_13 та мати малолітньої ОСОБА_9 , скориставшись малолітнім віком та безпорадним станом ОСОБА_12 , діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, запропонував малолітній ОСОБА_12 продемонструвати йому її оголені статеві органи, на що остання не погодилася.

В цей же час, малолітня ОСОБА_12 , не підозрюючи про істині наміри ОСОБА_7 , знявши нижню білизну, почала справляти біля дерева свої природні потреби. Побачивши це, ОСОБА_7 , продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, вчинив відносно неї розпусні дії сексуального характеру, які виразилися у демонстрації їй свого статевого органу та введенні пальців своєї руки в переддень піхви малолітньої ОСОБА_12 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті.

Тим самим ОСОБА_7 вчинив розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_12 , яка виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і емоційного стану, могла формально розуміти характер та зовнішню сторону здійснюваних з нею дій, але за малолітнім віком знаходилась у безпорадному стані та не могла чинити опір.

Крім того, 13 серпня 2016 року в денний час доби ОСОБА_7 , знаходячись у подвір`ї будинку, за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 та їхньої подругою ОСОБА_9 вживали спиртні напої.

В той же день, приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 разом з малолітньою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , став пересуватись в безлюдне місце, а саме до саду, розташованого за кутом будинку за вищезазначеною адресою.

Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись в саду будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, вік та фізичний стан малолітньої ОСОБА_12 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, ввів пальці руки в переддень піхви ОСОБА_12 , при цьому спричинив останній два крововиливи у присінку піхви, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження у відношенні нього закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення вимог ст. 325 КПК України, суд першої інстанції не поставив на обговорення питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності малолітньої потерпілої та самостійно визнав недоцільним проведення її допиту, чим позбавив обвинуваченого та його захисника права на проведення перехресного допиту, хоча сторона захисту заявляла клопотання про допит ОСОБА_12 з дотримання вимог ст. 354 КПК України, але суд вказане клопотання взагалі залишив без розгляду.

Також зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості обвинуваченого, а висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на суперечливих показаннях законного представника потерпілої та свідків.

До того ж, допитані в суді першої інстанції свідки не були безпосередніми очевидцями подій, а тому їх показання фактично є показаннями з чужих слів, джерелом яких є суперечливі розповіді ОСОБА_9 .

Так, з показань свідків вбачається, що їм стало відомо про обставини події лише зі слів ОСОБА_9 , яка намагається його обмовити, оскільки у неї з обвинуваченим існували неприязні стосунки.

Крім того, жоден зі свідків не підтвердив факт того, що обвинувачений запропонував малолітній потерпілій продемонструвати йому її оголені статеві органи та вводив пальці своєї руки їй в переддень піхви.

Фактично, всі допитані судом першої інстанції свідки давали різні показання з приводу обставин подій, їх показання суттєво відрізняються від показань законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 .

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_9 не викликала поліцію як в день вказаної події, так і на наступний день, не повідомила про факт вчинення розпусних дій сексуального характеру у відношенні її доньки.

Також суд безпідставно надав перевагу показанням ОСОБА_9 над показаннями ОСОБА_11 , яка повідомила, що малолітня ОСОБА_12 нічого не розказувала своїй матері про введення обвинуваченим пальців у піхву, а також про те, що вона разом з ОСОБА_9 знаходилась на вулиці, сиділа біля дому спиною до вікна та обличчям до саду.

Крім того, стороною захисту заявлялось клопотання про проведення психологічної експертизи малолітньої ОСОБА_12 , яке було задоволено судом першої інстанції, натомість, ця експертиза була проведена неналежною особою, і фактично поставлені на експертизу питання вирішені не були, хоча їх вирішення могло б сприяти встановленню факту відповідності чи невідповідності показань законного представника малолітньої потерпілої дійсним обставинам події.

Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно врахував висновок експерта № 3229 від 26 серпня 2016 року як доказ, що підтверджує вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вказаний висновок був отриманий в рамках кримінального провадження № 0003052 від 14 серпня 2016 року, а обвинувачення за вказаною статтею КК України було висунуто в рамках кримінального провадження № 0001503 від 7 червня 2017 року, і таким чином, цей висновок експерта взагалі був отриманий по іншому кримінальному провадженню.

До того ж, з тексту вказаного висновку вбачається, що експерту на дослідження не було надано матеріалів кримінального провадження та не було забезпечено безпосереднє дослідження потерпілої, а експерт ОСОБА_14 самостійно взяла з архіву СМЕ матеріали по експертизі, що проводилась в рамках іншого кримінального провадження.

Вважає, що висновок експерта № 3229 від 26 серпня 2016 року в будь-якому разі не може вважатись беззаперечним доказом того, що саме обвинувачений спричинив малолітній потерпілій тілесні ушкодження, оскільки місце їх локалізації є легкодоступним для рук самої потерпілої, що не виключає можливість самостійного спричинення тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, а також висновок СПЕ № 536 від 19 жовтня 2016 року щодо його індивідуально-психологічних відмінностей.

Крім того, обвинувачений вину у вчиненні злочинів не визнав, щиро не розкаявся, намагався ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи, з потерпілою стороною примиритися не намагався, вчинив злочин щодо малолітньої дівчини, яка за своїм віком знаходилась у безпорадному стані та не могла чинити опір.

Вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та контролю за його поведінкою у установі відбування покарання, що є необхідним і достатнім обмеженням його праві і свобод з метою захисту суспільства, з урахуванням принципу відповідності покарання тяжкості та суспільній небезпеці скоєного.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 156 КК України у вигляді 8 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 8 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, прокурора та законного представника малолітньої потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374КПК України та відповідно до ст. 337КПК України вмежах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення,встановивши фактичніобставини кримінальногопровадження,обґрунтовано прийшовдо висновкущодо обсягута доведеностійого виниу вчиненнікримінальних правопорушень,передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 156 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєннікримінальних правопорушень,передбачених ч.1ст.125,ч.2ст.156КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями законного представника малолітньої потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що в серпні 2016 року ОСОБА_9 приїхала до нього та його дружини в гості, вони всі вживали алкогольні напої. Донька ОСОБА_9 малолітня ОСОБА_12 попросила показати їй город та сказала, що хоче яблуко. Там були коти, з якими ОСОБА_12 почала грати. Він пішов за яблуками, але перед виходом «сходив по малій нужді», та почув в цей момент від ОСОБА_12 , що вона «теж попісяє». Можливо він повернувся в той момент, коли застібав штани, і ОСОБА_12 сказала «пісюн покажи». Потім, коли вони повернулись, ОСОБА_12 щось почала шепотіти матері, на що ОСОБА_9 запитала у нього про те, чи дійсно він «показував їй свій пісню». Потім ОСОБА_9 запитала про це дитину, на що ОСОБА_12 відповіла, що він їй показував «пісюн і трогав пісю». Потім ОСОБА_9 сказала, що їм знову прийдеться платити гроші психологам, оскільки в них гіперактивна дитина.

Додатково повідомив, що ОСОБА_9 його оговорила, а також підговорила та настроїла проти нього психологів, оскільки вона є аферисткою, в минулому вона звинувачувала його сина в тому, що він нібито зняв з неї срібний хрестик, до того ж, вона декілька років домагалась його сина.

Також обвинувачений пояснив, що пальцями в піхві у малолітньої ОСОБА_12 він нічого не робив та свій статевий орган не показував. З ОСОБА_12 в огороді він відходив приблизно на 10-12 метрів від дружини, а від неї самої знаходився за 5 метрів. В огороді місцевість проглядається з будинку. ОСОБА_12 про всі події розповідала своїй матері декілька секунд, а тому не могла все це розказати.

Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту заперечує факт того, що обвинувачений демонстрував малолітній потерпілій свій статевий орган та вводив пальці своєї руки в її піхву.

Позиція захисту зводилась до того, що матір малолітньої оговорює його у зв`язку з наявними між ними неприязними стосунками.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої ОСОБА_12 та умисному нанесенні їй легких тілесних ушкоджень, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так,законний представникмалолітньої потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_9 в судіпершої інстанціїпоказала,що всерпні 2016року вонаразом зісвоєю донькоюперебувала вгостях усвоєї подруги ОСОБА_11 ,яка єдружиною обвинуваченого.Під часвживання спиртнихнапоїв накухні,її донькавийшла разомз обвинуваченим,їх небуло приблизнодесять хвилин.В цейчас воната ОСОБА_11 сиділи спинамидо вікна. Коли донька повернулась, вона підійшла до неї і сказала на вушко, що «дядя ОСОБА_15 показував їй пісю». Потім зайшов обвинувачений і сказав, що може і лизав, на що донька відповіла, що «да, лизав». Дружина обвинуваченого сказала, що це він її так виховує. Після цього вона почала збиратись додому, а її донька запропонувала піти в туалет, де почала розказувати, що вона з обвинуваченим пішла рвати сливи, який сказав їй: «давай кішечці та один одному показувати пісі». Далі її донька розповіла, що вона пішла пісяти, а обвинувачений став навколішки, взяв сечу в долоні, понюхав, а потім почав лизати їй піхву. Вони поїхала з місця події на маршрутці та вдома були близько дванадцятої години, донька пожалувалась на біль в ногах і просила не мити її. Коли вони зайшли в ванну та донька зняла свої трусики, то вона побачила на них кров. Після цього вона подзвонила по телефону ОСОБА_11 та повідомила про це, на що остання відповіла, щоб вона викликала поліцію. В подальшому вона взяла лампу, щоб роздивитись піхву у доньки, а на ній були почервоніння та сліди як ниточки крові, а також сліди схожі на натертий мозоль.

Додатково потерпіла повідомила, що на наступний день вони поїхали в обласну дитячу лікарню, а коли вийшов лікар чоловік, то її донька почала плакати, у зв`язку з чим, прийшла лікар жінка для огляду дитини. Донька все розказала лікарю, при цьому вона плакала. Їм видали довідку та порекомендували піти до гінеколога, а лікарі повідомили в поліцію.

Крім того, потерпіла пояснила, що одразу не викликала поліцію, оскільки думала в першу чергу про здоров`я дитини, проти допиту дитини категорично заперечувала та сказала, що до суду її не приведе. Також повідомила, що донька їй розказала про те, що обвинувачений засунув палець ззаду, від чого вона здригнулась від болі.

Свідок ОСОБА_16 , яка працює практичним психологом дитячого закладу, в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_12 є розвинутою, обережною дитиною, її емоційний фон в нормі, з незнайомими людьми не спілкується, дуже близька з мамою, не довіряє таємниць чужим людям. Зазначила, що дитина чотирьох років взагалі не здатна фантазувати щодо подій, яких ніколи не було, уява перевіряється у дітей тільки з шести років.

Свідок ОСОБА_17 , яка працювала вихователем дитячого закладу, в суді першої інстанції показала, що рівень розвитку ОСОБА_12 високий, у неї не було перебільшеного фантазування, любить маму.

Свідок ОСОБА_18 , яка працює вихователем дитячого закладу, в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_12 є гарною дівчинкою, яка не обманює, маж нормальний рівень фантазування, не брехлива, має нормальні відносини з мамою.

Свідок ОСОБА_19 , який працює хірургом в обласній дитячій лікарні, в суді першої інстанції показав, що на прийом звернулась мама з дівчинкою та повідомила, що можливо на дитину було здійснено сексуальне домагання. Дитина була емоційно забита та неконтактна, сказала про те, що її дядя торкався пальцем. Оскільки з лікарів на місті були тільки чоловіки, то огляд дівчинки доручили студенці шостого курсу медичного університету ОСОБА_20 , яка перебувала у лікарні на чергуванні та провела огляд дівчинки. В ході огляду ОСОБА_20 зафіксувала у дівчинки садна на піхві.

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції показала, що вона є студенткою шостого курсу Запорізького медичного університету зі спеціальності «Педіатрія». Як студентка вона може перебувати на чергуванні у лікарні та оглядати пацієнтів, з цього приводу є договір між інститутом та лікарнею. В той день влітку 2016 року вона знаходилась на чергуванні з хірургом в обласній дитячій лікарні, коли мама привезла маленьку дівчинку, вона була налякана. Після огляду дівчинки про його результати вона повідомила хірурга. При огляді мама та лікар весь час були в полі зору, дівчинка дивилась в пол. Дівчинка розказала, що вони відпочивали у друзів, мужчина відвів її в сад чи город, почав її роздягати та засовувати пальці в піхву. Потім при матері був огляд, в ході якого в преддверії піхви були зафіксовані крововиливи та гіперемія, тобто почервоніння. Вона про все побачене у дівчинки розповіла хірургу, який виписав направлення до гінеколога. Додатково повідомила, що те, що вона побачила у дівчинки, є ознакою дії сторонніх предметів при їх засовуванні. Крім того, мама дівчинки про обставини події нічого їй не розказувала.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції показала, що в серпні 2016 року приблизно о дванадцятій годині ночі їй подзвонила ОСОБА_9 та з плачем сказала, що її доньку зґвалтували. Коли вона прийшла до ОСОБА_9 додому, остання їй розповіла, що коли її донька «пісяла», то обвинувачений зробив щось пальцями, і тепер у доньки там все червоне. На момент огляду дівчинки в ту ніч вдома у ОСОБА_9 , піхва її доньки дійсно була червоною. Додатково пояснила, що ОСОБА_9 їй розповіла, що до цього випадку вони вже були у гінеколога, оскільки в дитячому садку інша дитина вщипнула ОСОБА_12 за клітор, і про це вона можливо раніше казала слідчому, але він це в протоколі не написав.

Свідок ОСОБА_11 , яка є дружиною обвинуваченого, в суді першої інстанції показала, що влітку 2016 о 17 год. 30 хв. приїхала ОСОБА_9 зі своєю донькою, яка через деякий час залізла обвинуваченому на коліна та на вушко попросилась в сад. Обвинувачений з дівчинкою пішли в сад, їх не було хвилин три або чотири, в цей час вона курила та спілкувалась з ОСОБА_9 , сидячи обличчям до вікна. Вона бачила обвинуваченого та дівчинку, коли вони повертались. Дівчинка підбігла до своєї матері та почала щось шепотіти на вухо, після чого ОСОБА_9 запитала: «Тобі що, дядя ОСОБА_15 пісю показував?», на що вона відповіла ствердно. Після цього вони почали обговорювати цю ситуацію, ОСОБА_12 знову підтвердила, що обвинувачений показував їй свій статевий орган. Потім ОСОБА_9 дозволила обвинуваченому, щоб той показав дитині будівництво в домі та балконі на другому поверсі. Додому ОСОБА_9 з дитиною поїхала приблизно в 21 годині. Як дівчинка ходила в туалет в садочку, вона не бачила. Крім того, ОСОБА_9 їй повідомляла, що раніше її дитина приходила з садка з красною піхвою, є проблеми, і тому вони ходять до психолога. Додатково повідомила, що ОСОБА_9 одразу не викликала поліцію, бо не хотіла, щоб хтось про це узнав. Вважає, що ОСОБА_9 обмовляє її чоловіка, оскільки дитина казала матері всього два-три слова.

Свідок ОСОБА_22 , яка працює практичним психологом в інтернаті, в суді першої інстанції показала, що вона приїхала до відділення поліції для участі у допиті дитини. Під час допиту дівчинки слідчим дитина пояснила, що дядя повів її в сарай, де дядя лазив до її статевих органів, вона пісяла, і він пісяв. Дитина хвилювалась та запиналась, тому слідчий іноді робив перерви, також дитини просила щоб мама була поруч, якщо та виходила. Свідок зазначила, що дитина не може вигадати те, чого не знає, але дитина малювала член, а це ненормально. Зараз якщо допитувати дівчинку, то буде травма, цим допитом можна травмувати дитину, яка тоді на допиті також пояснила, що дядя лазив до її полових органів руками, потім просив розстібнути йому штани. Дядя торкався її полових органів руками. Свідок також зазначила суду, що з матір`ю та дитиною вона перед допитом не спілкувалась. Дитина при допиті відповідала на запитання слідчого, а коли запиналась, мама казала «не соромся». Лікар ОСОБА_23 був присутній на допиті. Свідок також зазначила, що травма внаслідок цих подій у дитини може виникнути як бомба. В ході допиту дівчинка сказала, що це було у дяді, і намалювала член. В ході допиту дитина соромилась, оскільки не хотіла бути «поганою» для мами. Дитина не може вигадувати того, чого взагалі не знає. Ознак навіяних показань не було. Також заявила, що вона як психолог заперечує проти допиту дитини.

Свідок ОСОБА_24 , яка працює інспектором-криміналістом, в суді першої інстанції показала, що в серпні 2016 року був виклик до п`ятої дитячої лікарні з приводу спроби зґвалтування. На місці виклику мама дитини розказувала, що вони поїхали до знайомих, де все і відбулось, також казала, що щось відбулось з дитиною. Потім вона відійшла з дитиною в машину, щоб дитина не чула розповідь мами про подію, а мама дитини залишилась спілкуватись з оперуповноваженим ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_25 , який працює оперуповноваженим, в суді першої інстанції показав, що в серпні 2016 року був виклик до п`ятої дитячої лікарні. Він виїжджав на цей виклик та спілкувався із заявницею ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона з дочкою відпочивала зі знайомими чоловіком та жінкою, а потім звернула увагу, що чоловіка та дівчинки немає. Потім прийшла дівчинка та розповіла мамі, що чоловік просив «попісяти» на палець, після чого, він намагався пропхнути палець в статевий орган дівчині, а потім пропонував дівчині взяти свій половий орган до рота, але дівчинка сказала, що так робити не можна.

Крім того, в суді першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_14 , яка показала, що вона працює експертом СМЕ, по цій справі проводила експертизу малолітньої потерпілої. За матеріалами був наявний допит дівчинки з матір`ю, в ході якого дівчинка докладно розказала про те, що сталося, це зафіксовано у висновку. Зі слів дівчинки мамин знайомий мужчина вводив до піхви палець. Коли вони збирали помідори, то показували котику статеві органи, мужчина онанірував член, облизував язиком піхву, пропонував те саме зробити з половим членом, але дівчина відмовилась. Усаджував дитину на коліна. Допит відбувався більше години. При цьому дівчинка використовувала інші слова, оскільки мова була дитяча. Додатково повідомила, що для проведення експертизи їй також надавались матеріали, оскільки при проведенні експертизи вона вправі брати висновки інших експертиз з архіву СМЕ та вносити їх в нову експертизу. При огляді у дівчини були зафіксовані ушкодження піхви, про що зазначено у висновку.

В суді першої інстанції також були допитані свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , показання яких, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню.

До того ж, судом першої інстанції були належним чином оцінені показання свідка ОСОБА_11 та обґрунтовано визнані такими, що надані з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_11 є близьким родичем обвинуваченого його дружиною, тобто зацікавленою особою.

Також суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до показань свідка ОСОБА_21 в частині того, що пошкодження статевого органу малолітньої потерпілої ОСОБА_12 відбулося в дитячому садку, оскільки ці показання повністю спростовуються не тільки показаннями її матері ОСОБА_9 , а й показаннями медичних працівників ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які підтвердили факт отримання ОСОБА_12 травми піхви в результаті сексуальних домагань та введення їй чужорідного предмету до піхви.

Разом з тим, підстав не довіряти показанням законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані обґрунтовані причини обмови обвинуваченого з боку законного представника малолітньої потерпілої та свідків.

Показання законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 та вищезазначених свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з рапорту чергового Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області № ЄО 9381 від 14 серпня 2016 року вбачається, що о 17 год. 39 хв. зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що в обласній дитячій лікарні зафіксовано факт зґвалтування ОСОБА_12 , у якої виявлено крововиливи на наружних полових губах. Вказаний злочин вчинив ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 227).

З рапорту поліцейського БПСПОП «Скіф» ОСОБА_31 вбачається, що 14 серпня 2016 року о 17 год. 39 хв. від оперативного чергового надійшло повідомлення, що бригада № САМА передала інформацію про те, що у ОСОБА_12 наявні крововиливи на наружних полових губах, був зафіксований факт зґвалтування, вчинив ОСОБА_7 . Після проведення оперативно-розшукових заходів був виявлений ОСОБА_7 , який на запитання пояснив, що вони дійсно в той день сиділи у них вдома і він демонстрував свої статеві органи, але ОСОБА_12 не ґвалтував (т. 1, а.с. 228).

З довідки дитячого хірурга від 14 серпня 2018 року вбачається, що при огляді малолітньої ОСОБА_12 встановлено діагноз: сексуальне домагання, крововиливи з піхви. Рекомендовано консультацію у гінеколога (т. 1, а.с. 239; т. 3, а.с. 195).

З довідки КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради № 1843/01-26 від 20 грудня 2016 року вбачається, що 14 серпня 2016 року о 15 год. 30 хв. в приймальне відділення зверталась ОСОБА_12 з діагнозом «сексуальне домагання, пошкодження hymen». Направлена на консультацію до гінеколога в пологовий будинок (т. 1, а.с. 240).

З висновку експерта № 3229 від 26 серпня 2016 року вбачається, що крововиливи у присінку піхви у ОСОБА_12 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Вказані ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предметів з обмеженою поверхнею, що травмує. Давність виникнення тілесних ушкоджень не суперечить строку, зазначеному в обставинах справи. Взаєморозташування обвинуваченого та потерпілої в момент спричинення останній тілесних ушкоджень могло бути будь-яким, за умови доступності ділянки тіла, на якій було виявлено тілесні ушкодження, для його ураження Потерпілій було спричинено не менш ніж один травматичний вплив. Не виключається можливість утворення вищевказаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 за обставин, вказаних самою освідуваною (т. 1, а.с. 241-242).

З висновку експерта № 4261-д від 19 листопада 2016 року вбачається, що характер та місце розташування тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_12 відповідає механізму спричиненого тілесного ушкодження, вказаного нею (…«вводив щось в піхву зі сторони спини, а тому не може точно сказати що саме, ймовірно палець»…) та зазначеного в матеріалах кримінального провадження (…«та спробі введення пальця руки в присінку піхви»…). (т. 1, а.с. 243-244).

З протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 9 грудня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що з дитячого садка «Біла гвоздика» було вилучено документацію щодо розвитку ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 1-16).

З висновку судово-психіатричного експерта № 606 від 30 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_12 розладів психічної діяльності не виявляла та не виявляє у теперішній час. З урахуванням низького рівня розвитку, обумовленого природною віковою незрілістю, вона може розуміти тільки зовнішню сторону юридично значущих подій, без усвідомлення біологічного і соціального змісту. У ситуації, що досліджується ОСОБА_12 виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і емоційного стану, могла формальне розуміти характер та зовнішню сторону здійснюваних з нею дій, за малолітнім віком знаходилась у безпорадному стані та не могла чинити опір. ОСОБА_12 за малолітнім віком не має можливості до самостійного, активного соціального функціонування, інших проявів не виявлено. Індивідуальні властивості психічних процесів малолітньої ОСОБА_12 (пам`ять, увага, сприйняття, мислення, емоційні реакції) за віком забезпечують їй тільки формальне сприйняття та зовнішню сторону ситуації, яка інкримінується ОСОБА_7 , а також може формально відтворити їх у показаннях. У момент обстеження підекспертна у своїй поведінці не виявляла ознак безпорадності, сорому, вини (проявляла активну позицію, цікавилась іграшками, книжками, малювала, вільно спілкувалась). У момент обстеження підекспертна не виявляла ознак ворожості та недовіри. У ході обстеження у підекспертної не виявлено порушень у емоційній сфері. Сексуальна поведінка підекспертної не може бути порушеною тому що у малолітніх сексуальна сфера те сформована. Враховуючи нерозвиненість за віком у підекспертної абстрактного та образного мислення необхідного для фантазування, вона не виявляє схильності до фантазування. Питання відповідності її показань щодо обставин подій не входить до компетенції психолога-експерта. Відсутність у підекспертної специфічного досвіду статевих стосунків та інформованості у питаннях сексуальної поведінки виключають можливість фантазування з приводу ситуації що досліджується. Відсутність у підекспертної специфічного досвіду статевих стосунків та інформованості у питаннях сексуальної поведінки виключають можливість її фантазування з приводу ситуації, що досліджується (т. 3, а.с. 17-26).

З протоколу огляду місця події від 16 серпня 2016 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду було виявлено та вилучено одяг обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 3, а.с. 29-49).

З протоколу огляду від 16 серпня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є одяг ОСОБА_12 , який було добровільно видано за письмової згоди ОСОБА_9 (т. 3, а.с. 77-78).

З висновку експерта № 2252 від 4 листопада 2016 року вбачається, що в одному сліді на трусах потерпілої ОСОБА_12 встановлена наявність слини без домішок крові, походження якої від ОСОБА_12 та (або) ОСОБА_7 не виключається (т. 3, а.с. 80-82).

З висновку судово-психіатричного експерта № 536 від 19 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_7 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє в цей час. У ході обстеження ОСОБА_7 виявляє наступні індивідуально-психологічні відмінності особистості: акцентуацію рис характеру зі схильністю до недбалого ставлення до соціальних норм і цінностей, змін настрою; образливість, високу пошукову активність, схильність до імпульсивності, перевагу мотиву досягнення і реалізації сильних бажань та миттєвих забаганок, відсутність обережності у вчинках. Перелічені відмінності у стані алкогольного сп`яніння можуть загострюватись та посилюватись, аж до розгальмованості в тому числі і сексуальної. Вищезазначені індивідуально-психологічні відмінності особистості ОСОБА_7 мали просте відображення в його поведінці у ситуації, що досліджуються. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії й керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. (т. 3, а.с. 130-137).

Крім того, суд першої інстанції дослідив протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 21 грудня 2016 року з оптичними носіями інформації до нього та обґрунтовано визнав їх неналежними та недопустимими доказами, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення НСРД та докази на підтвердження того, що вказані документи відкривались стороні захисту, і вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 13-37кс18, єдиний унікальний 751/7557/15-к (т. 3, а.с. 106-109).

Судом першої інстанції також було належним чином оцінено лист психолога-аналітика ОСОБА_32 та висновок судово-психіатричної експертизи від 13 травня 2018 року, які були обґрунтовано визнані неналежними та недопустимими доказами, оскільки психолог-аналітик ОСОБА_32 досліджувала показання малолітньої ОСОБА_12 , надані нею на стадії досудового розслідування, а експерт ОСОБА_33 , яка проводила судово-психіатричну експертизу, відсутня в Реєстрі атестованих судових експертів України (т. 3, а.с. 146-149, 236-241).

Також в матеріалах кримінального провадження містяться висновки експерта № 3262 від 17 серпня 2016 року, № 502 від 23 вересня 2016 року, № 501 від 23 вересня 2016 року, № 713 від 20 грудня 2016 року, але наявні в них відомості, на думку колегії суддів, не мають доказового значення, так як вони жодним чином не доводять та не спростовують обставини, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні (т. 3, а.с. 50-51, 54-55, 66-67, 72-73).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 вчинив саме розпусні дії щодо малолітньої ОСОБА_12 та спричинив їй умисні легкі тілесні ушкодження.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 156 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що визнаючи його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції врахував лише показання законного представника малолітньої потерпілої та свідків, і не взяв до уваги докази, що їх спростовують, а також не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 надала суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення злочину щодо її доньки, її показання повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Так, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині не проведення допиту малолітньої потерпілої, оскільки суд першої інстанції, врахувавши негативні наслідки для дитини та можливість травмування її психіки, заслухавши думку законного представника малолітньої потерпілої, свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_34 як психологів, які категорично заперечували проти допиту ОСОБА_12 в судовому засіданні, прийшов до правильного висновку про недоцільність допиту ОСОБА_12 з метою недопущення погіршення її психічного здоров`я та морального стану.

Також колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що показання допитаних в судовому засіданні свідків не можуть бути взяті до уваги як докази в даному кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що вони не були безпосередніми очевидцями подій і їх показання є показаннями з чужих слів.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 95 КПК України, особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Як вбачається з ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати: значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані; обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані; співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання; можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, якщо підозрюваний, обвинувачений створив або сприяв створенню обставин, за яких особа не може бути допитана.

Оскільки допит в судовому засіданні малолітньої ОСОБА_12 було визнано недоцільним, і її показання не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні, тому суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 97 КПК України обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, окрім інших показань та письмових документів, показання свідків, яким стали відомі обставини події як зі слів ОСОБА_12 , так і зі слів її законного представника.

Вищевказані свідки надавали свої показання в суді першої інстанції під присягою, з дотриманням усіх правил допиту, в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити їм запитання та спростовувати їх доводи. Об`єктивних підстав не довіряти їм колегія суддів не вбачає, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини ОСОБА_7 цими показаннями не встановлено.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2018 року у справі № 51-918км18 (єдиний унікальний номер 286/282/16-к) та постанові Верховного Суду від 8 листопада 2018 року у справі № 51-2491км18 (єдиний унікальний номер 206/2510/16-к).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність неприязних стосунків між обвинуваченим та законним представником малолітньої потерпілої, оскільки об`єктивних даних на підтвердження наявності таких неприязних стосунків суду першої інстанції надано не було.

Переконливих підстав для обмови не лише законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , а й безпосередньо малолітньою потерпілою ОСОБА_12 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено.

На переконання колегії суддів, докладність змісту показань цих осіб та допитаних в судовому засіданні свідків, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у них підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань ОСОБА_9 , які нею були нібито надані лише з мотивів неприязних стосунків, помсти за викрадене сином обвинуваченого майна чи нереалізованого сексуального інтересу до обвинуваченого.

За фактичних обставин кримінального провадження малолітній ОСОБА_35 на час вчинення у відношенні неї обвинуваченим розпутних дій не виповнилось 5 років.

З огляду на це колегія суддів звертає увагу на зміст висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 606 від 30.11.2016 р, згідно якої відсутність у малолітньої ОСОБА_12 специфічного досвіду статевих стосунків та інформованості у питаннях сексуальної поведінки виключають можливість фантазування з приводу ситуації що досліджується (т. 3 а.с. 17-26).

Доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 не викликала поліцію як в день події, так і в наступний день, на правильність висновків суду не впливають та не є тими підставами, які вказують на невинуватість ОСОБА_7 , оскільки з її показань вбачається, що вона не викликала поліцію, оскільки в першу чергу хвилювалась за здоров`я дитини, натомість, наступного дня вона звернулась до лікарні, де після огляду малолітньої ОСОБА_12 було відразу ж викликано співробітників поліції.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань свідків, які суттєво відрізняються від показань ОСОБА_9 та були перекручені судом на користь обвинувачення, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання ОСОБА_9 та свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вказані показання є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та показаннями дружини обвинуваченого ОСОБА_11 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю не узгоджуються з показаннями всіх інших свідків та дослідженими матеріалами провадження.

Спростовані показаннями ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_25 і доводиобвинуваченого зприводу того,що жоден зі свідків не підтвердив факт того, що він запропонував ОСОБА_12 продемонструвати йому її оголені статеві органи та вводив пальці своєї руки в її піхву, які навпаки, в судовому засіданні чітко зазначали про вказані обставини, що також підтверджується висновком експерта № 4261-д від 16 листопада 2016 року, відповідно до якого, розташування тілесного ушкодження у ОСОБА_12 відповідає механізму його спричинення, про який вона зазначала.

До того ж, на користь версії обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні злочинів, окрім іншого, також жодним чином не свідчить наявність слини на трусах потерпілої ОСОБА_12 , походження якої від ОСОБА_7 не виключається, що було встановлено висновком експерта № 2252 від 4 листопада 2016 року.

Крім того, колегія суддів враховує показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , які категорично повідомили, що про фактичні обставини вчинення злочину їм розповідала безпосередньо малолітня ОСОБА_12 , яка пояснювала, що обвинувачений почав її роздягати та засовувати пальці в піхву, просив розстібнути йому штани, і про детальні обставини події матір потерпілої ОСОБА_9 їм нічого не розповідала.

Також колегія суддів звертає увагу, що малолітня потерпіла надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні пояснення з приводу обставин вчинення щодо неї злочинів та домагань обвинуваченого, як свідкам на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за її участі, так і експертам під час проведення судово-психіатричних експертиз, хоча й використовувала для цього дитячу лексику, що в жодному випадку не ставить під сумнів правдивість її пояснень.

До того ж, на користь правдивості пояснень малолітньої потерпілої свідчать показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_22 , які повідомили, що ОСОБА_12 мала нормальний рівень фантазування, перебільшеного фантазування у неї не було, і взагалі, дитина чотирьох років не здатна фантазувати щодо подій, яких ніколи не було та не може вигадати те, чого не знає, натомість, факт малювання чоловічого статевого органу не є нормальним для дитини її віку.

Висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 606 від 30 листопада 2016 року також було підтверджено, що враховуючи нерозвиненість за віком у ОСОБА_12 необхідного для фантазування абстрактного та образного мислення, вона не виявляє до цього схильності, а відсутність у неї специфічного досвіду статевих стосунків та інформованості у питаннях сексуальної поведінки виключають можливість фантазування з приводу цих обставин.

Також неє підставоюдля скасуваннясудового рішенняза доводамиапеляційної скаргите,що психологічнаекспертиза булапроведена неналежноюособою,у зв`язкуз чим, виявилось неможливим встановити факт відповідності чи невідповідності показань законного представника малолітньої потерпілої дійсним обставинам події.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказану експертизу було проведено експертом ОСОБА_33 , але судом першої інстанції було визнано висновок експертизи недопустимим доказом у зв`язку з тим, що експерт ОСОБА_33 фактично не є атестованим експертом, і результати проведеної експертизи не виявилось можливим використовувати як доказ не внаслідок умисних дій, а з причин, що не залежали від сторони обвинувачення чи суду, натомість, факт не вирішення поставлених на експертизу питань, на правильність висновків суду першої інстанції не впливає, оскільки вони підтверджуються іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема висновками експертиз.

Спростовані матеріалами кримінального провадження і доводи обвинуваченого з приводу того, що суд безпідставно врахував висновок експерта № 3229 від 26 серпня 2016 року як доказ на підтвердження його винуватості в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, оскільки він був отриманий в рамках іншого кримінального провадження.

Так, ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2017 року кримінальне провадження № 0001503 від 7 червня 2017 року за ч. 1 ст. 125 КК України було об`єднано в одне з кримінальним провадженням № 0003052 від 14 серпня 2016 року за ч. 2 ст. 156 КК України, у зв`язку з чим, використання вищевказаного висновку експерту не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства (т. 2, а.с. 35).

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що при проведенні вказаної експертизи було порушено процесуальний порядок її проведення внаслідок самостійного збирання експертом доказів.

У відповідності до вимог ст. 356 КПК України суд першої інстанції допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_14 , яка пояснила, що експертизу виявлених у малолітньої потерпілої тілесних ушкоджень проводив інший експерт, що підтверджується відповідними висновками судово-медичної експертизи.

З приводу використання архівних матеріалів СМЕ ОСОБА_14 повідомила, що вона дійсно при оформленні свого висновку використовувала висновки судово-медичної експертизи іншого експерта, які перебувають в архіві бюро СМЕ та призначались в рамках цього ж кримінального провадження, що узгоджується з п. 2.17, п. 2.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства охорони України здоров`я № 6 від 17 січня 1995 року, а тому, жодних порушень діючого законодавства при оформленні висновків експертизи колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що малолітня ОСОБА_12 могла самостійно спричинити собі тілесні ушкодження на піхві колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція обвинуваченого є лише припущенням, яке повністю спростовується показаннями її матері ОСОБА_9 та медичних працівників ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , які підтвердили факт отримання ОСОБА_12 травми піхви в результаті сексуальних домагань та введення їй чужорідного предмету до піхви.

Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 розміру покарання, яке на думку прокурора є м`яким і не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, офіційно працює, задовільно характеризується за місцем проживання та роботи, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також думку законного представника малолітньої потерпілої з приводу покарання.

За наявності сукупності цих обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо із призначенням йому покарання за ч.1ст.125КК України у вигляді 200 годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 156 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, з призначенням на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю з його реальним відбуванням, що буде дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 156 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...