ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/122/19 Головуючий І інстанції ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 06 липня 2016 року про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000707 від 25.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України, -

в с т а н о в и л а :

02 липня 2016 року старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду м.Харкова з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .
В клопотанні зазначив, що 10.05.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 нотаріально посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від померлого на той час власника ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 06 липня 2016 року задоволено клопотаннястаршого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 по кримінальному провадженню № 0000707 від 25.06.2016 про арешт майна.
Накладено арешт на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 шляхом заборони її розпорядження та відчуження.
Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 шляхом заборони її розпорядження та відчуження.
Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження мотивна тим, що в судовому засіданні при проголошенні оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 присутній не був, копію ухвали отримав 11.01.2019.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що ОСОБА_8 не був визнаний підозрюваним, обвинуваченим, засудженим або неосудною особою, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у кримінальному провадженні № 0000707 від 25.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.
Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 купив з додержанням вимог закону, тобто є добросовісним набувачем.
Закон не передбачає можливості накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії, а також на майно добросовісного набувача. Тим більше за відсутності обґрунтованого розміру цивільного позову.
Строк досудового розслідування, навіть якщо взяти до уваги всі максимальні строки і підстави його продовження, передбачені статтею 219 КПК України, не може перевищувати 30 місяців.
Строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні сплинув.
На розгляді в будь-якому суді м.Харкова та Харківської області кримінальні справи відносно ОСОБА_8 або приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_11 на розгляді не перебувають.
Вважає, що у подальшому застосуванні арешту квартири відпала потреба.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 170 КПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 98 КПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог статті 173 КПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі статтею 219 КПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) досудове розслідування повинно бути закінчено:

1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:

1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з тих обставин, що було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 190 КК України, з метою забезпечення недопущення подальшого продажу та зміни власника нерухомого майна, яке набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню, для виконання можливих рішень суду в частині забезпечення цивільного позову, повернення права власності на нерухомість законним володільцям, слідчий суддя вважав за необхідне накласти арешт на квартиру.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 25.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 190 КК України.

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з рапортом о/у УКП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 приватний нотаріус ОСОБА_11 10.05.2016 нотаріально посвідчила та зареєструвала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від померлого на той час ОСОБА_12 на ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 04.07.2016 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом.

Судова колегія вважає, що вимоги клопотання слідчого про арешт майна на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна, яким себе вважає ОСОБА_8 , з метою забезпечення кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо спливу строків досудового слідства належними та допустимими доказами не підтверджені, оскільки матеріали справи не містять постанови про закриття кримінального провадження.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Крім того, з пояснень прокурора, наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що на даний час у провадженні здійснюється дослідження всіх обставин заволодіння шахрайським шляхом вказаною квартирою, в тому числі встановлюється особа, яка діяла від імені ОСОБА_12 за підробленими документами.

В матеріалах провадження відсутні належні докази, які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про відсутність необхідності в накладенні арешту на вказану квартиру. При цьому, якщо в подальшому відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або в обмеженні права користування чи відчуження вказаним майном, а так само і порушення органом досудового розслідування принципу розумних строків, власник майна або його представник може звернутись до слідчого судді в порядку статті 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Клопотанняадвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити адвокату ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарженняухвали слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 06 липня 2016 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 06 липня 2016 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України, але може бути оскаржена у касаційному порядку в частині поновлення процесуального строку.

Головуючий
Судді