ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/3198/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/64/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, якою засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Новгородське м. Дзержинськ Донецької області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

який відбуває покарання у Державній установі «Дружелюбівський виправний центр № 1» за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 25 травня 2016 року за ч. 1 ст. 121, ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 січня 2016 року по 25 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 25 травня 2016 року скасовано в частині призначеного покарання та призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25 травня 2016 року по 26 жовтня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року замінено невідбуту частину покарання 2 роки 2 місяці позбавлення волі, більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі на той же строк.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 2 травня 2018 зараховано в строк покарання 1 день позбавлення волі за 2 дні обмеження волі, з моменту винесення ухвали до застосування покарання у вигляді обмеження волі,

початок строку: 23 січня 2016 року,

кінець строку: 20 лютого 2020 року,

був звільнений умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 8 днів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, 19 липня 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про звільнення засудженого умовно-достроково суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 відбув частину покарання, яка дає йому право на таке звільнення, своєю сумлінною працею і ставленням до праці довів своє виправлення, у зв`язку з чим він заслуговує на звільнення від відбуття покарання умовно-достроково.

З приводу того, що ОСОБА_7 менш ніж рік тому було замінено невідбуту частину покарання більш м`яким, суд першої інстанції зазначив, що умови застосування кримінально-правових заходів можуть регламентуватись лише КК України, натомість, в ньому не закріплено будь-яких обмежень щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення в цьому випадку, і враховуючи, що КВК України належить до похідних нормативно-правових актів у цих питаннях, вважає, що пріоритет має надаватися положенням КК України, оскільки передбачена частиною 8 ст. 154 КВК України заборона грубо порушує права в`язнів.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неправильним тлумаченням закону, що суперечить його змісту, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що до засудженого застосовано умовно-дострокове звільнення менш, ніж через 1 рік після заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, тобто в порушення вимог ч. 8 ст. 154 КВК України, яка передбачає таке право не раніше, як через 1 рік з дня винесення ухвали про направлення засудженого в місця обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, вважав, що суд першої інстанції не врахував положень ч. 8 ст. 154 КВК України та передчасно вирішив питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, заслухавши засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що посилання на ч. 8 ст. 154 КВК України в апеляційній скарзі є невірними, оскільки вказаним положенням закону встановлено обмеження на звільнення умовно-достроково від відбування покарання в разі направлення осіб для відбування покарання у вигляді позбавлення волі або обмеження волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 25 травня 2016 року було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України засуджено до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 січня 2016 року по 25 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 25 травня 2016 року скасовано в частині призначеного покарання та призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25 травня 2016 року по 26 жовтня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 18-19).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2018 року за клопотанням адміністрації Личаківської виправної колонії № 30 у Львівські області та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_7 було замінено невідбуту частину покарання за вироком апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року у вигляді 2 років 2 місяців позбавлення волі, більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі на той же строк (а.с. 21).

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 2 травня 2018 року ОСОБА_7 було зараховано період його слідування під вартою з 20 лютого 2018 року до прибуття у виправний центр 20 квітня 2018 року у відповідності до ч. 1 ст. 72 КК України з розрахунку, що 1 дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі (а.с. 22).

Як вбачається з наявної в матеріалах провадження характеристики, до ДУ «Дружелюбівський виправний центр № 1» для відбування покарання з ДУ «Львівська виправна колонія № 30» ОСОБА_7 прибув 20 квітня 2018 року (а.с. 15).

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України, до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

З огляду на ст. 81 КК України, до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, до того ж, таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Відповідно до ст. 1 КК України, цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КВК України, кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Таким чином, при регламентуванні порядку і умов відбування та виконання кримінальних покарань норми КК України та КВК України співвідносяться між собою як загальні та спеціальні і, відповідно, при конкуренції норм загальних та спеціальних, застосовуються спеціальні норми.

Частиною 8 статті 154 КВК України встановлено, що особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Тобто законодавцем встановлено спеціальну норму щодо можливості повторного застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким з дотриманням певного проміжку часу при наявності двох умов: 1) засуджений має бути особою, яка або була звільнена від відбування покарання з випробуванням, або відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким; 2) засуджений повинен бути направлений у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом.

Так, засуджений ОСОБА_7 є особою, яка відбуває покарання в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді обмеження волі, тобто підпадає під перший критерій обмеження у часі щодо права умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Крім того, ОСОБА_7 є особою, яка була направлена у місця обмеження волі у випадках, передбачених законом, а саме був направлений до ДУ «Дружелюбівський виправний центр № 1» у випадку, передбаченому ст. 82 КК України, ч. 3 ст. 154 КВК України, тобто підпадає і під другий критерій обмеження у часі щодо права умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

На вказані обмеження щодо часу застосування умовно-дострокового звільнення після заміни невідбутої частини покарання більш м`яким суд першої інстанції уваги не звернув та вирішив питання про умовно-дострокове звільнення засудженого 12 вересня 2018 року, тобто до спливу одного року з часу заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, яке судом було застосовано на підставі ухвали від 20 лютого 2018 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини по справі і не застосував закон, який підлягає застосуванню, з огляду на що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

При цьому, колегія суддів зазначає, що право засудженого на умовно-дострокове звільнення не порушується, оскільки за особою залишається таке право при настанні строків, передбачених у законі.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року, якою засуджений ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 8 днів, скасувати.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/3198/18