печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка звернулась із клопотанням адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України про встановлення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002664, -
В С Т А Н О В И В :
До провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання, про встановлення процесуальних строків досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0002664 від 27 листопада 2015 року та встановлення процесуального строку для прийняття прокурором процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів клопотання особа, яка його подала посилається на те, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002664 від 27 листопада 2015 року, виділеному з кримінального провадження № 0000326 від 28 квітня 2014 року за підозрою ряду народних депутатів України у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених, ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України.

01 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000326 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.

19 червня 2015 року слідчим складено та прокурором погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України в кримінальному провадженні № 0002664, виділеному з кримінального провадження № 0000326.

Як наслідок вчинення таких дій стороною обвинувачення, не пізніше 01 грудня 2015 року слідчий (прокурор) був зобов`язаний вчинити одну з двох процесуальних дій, передбачену ч. 2 ст. 283 КПК України, зокрема закрити кримінальне провадження або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Між тим, з метою штучного затягування строків досудового розслідування вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 неодноразово зупинялось, як наслідок безпідставного оголошення останнього в розшук, незважаючи на встановлені судовими рішеннями обставини відсутності факту переховування ОСОБА_5 як підозрюваного від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Наряду з викладеним, сторона захисту в доводах свого клопотання посилається на те, що починаючи з 01 грудня 2014 року орган досудового розслідування не здобув належних та допустимих доказів, які б вказували на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих діянь, а саме тому, на їх переконання, прокурором не виконуються вимоги ст. 283 КПК України, що призводить до невиправданого продовження строків досудового розслідування.

Крім цього, як на незаконність процесуальних дій сторони обвинувачення щодо тривалості строків проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, сторона захисту посилається на те, що саме повідомлення по підозру ОСОБА_5 складено без урахування змін в КК України та дії, які інкримінуються ОСОБА_5 декриміналізовані.

Таким чином, враховуючи загальні строки досудового розслідування, встановлені ч. 2 ст. 219 КПК України, а також ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» сторона захисту вважає, що в даному кримінальному провадженні має місце порушення розумних строків проведення досудового розслідування, що повністю нівелює принцип закладений в ст. 28 КПК України.

Зважаючи на викладене, особа, яка подала клопотання просить встановити строк 2 тижні з дня постановлення ухвали слідчим суддею для проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0002664 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК, виділеного з кримінального провадження № 0000326, за наслідками якого зобов`язати прокурора вчинити одну з процесуальних дій, передбачених ст. 283 КПК України.

Як на правові підстави для звернення з означеним клопотанням, адвокат посилається на ст. ст. 28, 114 КПК України.

Вислухавши особу, яка звернулась із клопотанням, яка в судовому засіданні його підтримала та посилаючись на його доводи просила задовольнити, а прокурор проти доводів клопотання заперечив та зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, переховується від органу досудового розслідування з метою ухилення від притягнення його до кримінальної відповідальності. Його злочинні дії призвели до тяжких наслідків, а відтак органом досудового розслідування зупинено досудове розслідування вказаного кримінального провадження, тому відсутні підстави стверджувати про порушення в ньому розумних строків, оскільки, саме поведінка ОСОБА_5 призводить до такого тривалого проведення строків досудового розслідування, а відтак, слідчий суддя, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, надані для розгляду клопотання стороною обвинувачення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Таким чином вказане клопотання подане уповноваженою особою та у спосіб, визначений КПК України, а відтак підлягає розгляду в судому засіданні.

Судовим розглядом на підставі поданих слідчому судді матеріалів встановлено, що ОСОБА_5 в кримінальному провадженні №0002664 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, яке в свою чергу виділене з матеріалів кримінального провадження № 0000326.

01 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000326 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України.

19 червня 2015 року слідчим складено та прокурором погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні № 0002664, виділеному з кримінального провадження № 0000326.

Відповідно до положень ст. 219 КПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року) загальний строк досудового розслідування не може перевищувати:

1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку;

2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Таким чином, за загальним правилом досудове розслідування даного кримінального провадження повинно бути закінчене 01 грудня 2015 року.

Між тим, постановами прокурора від 27 листопада 2015 року, 04 липня 2016 року, 07 липня 2016 року, 23 листопада 2016 року, 29 грудня 2016 року, 06 січня 2017 року, 21 липня 2017 року, винесеними у рамках кримінального провадження № 00002664, досудове розслідування зупинялось на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження, слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту про безпідставність неодноразового зупинення вказаного кримінального провадження, в тому числі й з огляду на обставини, встановлені ухвалами слідчих суддів від 23 серпня 2016 року у справі №757/32520/16-к, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2017 року, від 04 грудня 2017 року у справі № 757/72188/17-к, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року, від 11 червня 2018 року у справі № 757/2274/18-к.

Крім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що на виконання ухвали слідчого судді від 11 червня 2018 року у справі № 757/2274/18-к, постановою прокурора від 27 червня 2018 року досудове розслідування вказаного кримінального провадження відновлено, однак в той же день, незважаючи на висновки, викладені в ухвалі слідчого судді від 11 червня 2018 року у справі № 757/2274/18-к, постановою прокурора від 27 червня 2018 року досудове розслідування вказаного кримінального провадження зупинено, що також вказує на недобросовісне користування органом досудового розслідування своїми процесуальними правами.

Крім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановами прокурора від 07 липня 2016 року, 22 листопада 2016 року, 29 грудня 2016 року, 06 січня 2017 року, 21 липня 2017 року, винесеними у рамках вказаного кримінального провадження, досудове розслідування відновлювалось з підстав необхідності проведення слідчих дій, між тим тими ж датами, як зазначалось вище в мотивувальній частині ухвали досудове розслідування зупинялось на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, що в свою чергу дає слідчому судді об`єктивні сумніви в доцільності такого зупинення досудового розслідування кримінального провадження.

Крім цього, аналізуючи доводи сторони захисту в межах поданого клопотання, слідчий суддя надходить до наступного.

Як зазначено вище у мотивувальній частині ухвали,, слідчий суддя звертає увагу на те, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 366, ч.2 ст. 364 КК України, було складене та підписане 19 червня 2015 року.

Так, насамперед, відповідно до ст. 276 КПК України визначає випадки повідомлення про підозру.

1. Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 не був затриманий на місці вчинення злочину. Відносно нього не обраний запобіжний захід.

Відтак, правовою підставою для складання письмового повідомлення про підозру є п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Таким чином, обов`язковою передумовою для прийняття такого процесуального рішення слідчим та/або прокурором як повідомлення про підозру є наявність доказів в розумінні ст. 84 КПК України, які передували повідомленню про підозру.

Так, зі змісту означеного письмового повідомлення про підозру, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Його злочинні дії призвели до тяжких наслідків, а саме до підриву авторитету Верховної Ради України, як єдиного законодавчого органу державної влади, що виразилось у відкритому та зухвалому вчиненні його представниками протиправних дій при здійсненні процедури законотворення, що сприяло також втраті авторитету та престижу держави в його особі та ускладненні відносин з іншими державними та міжнародними організаціями на міжнародній арені; суттєвого порушення обов`язку держави в утвердженні і забезпеченні закріплених у Основному законі України (Конституції України) прав і свобод людини на повагу до її гідності, свободу думки і слова, права на доступ та використання інформації, особисту недоторканність, недоторканість житла, свободу пересування, політичний та ідеологічний плюралізм, управління державою, участь в мирних акціях протесту, а також в їх істотному обмеженні і створенні загрози порушення таких прав для необмеженого кола осіб та як результат послаблення законності та правопорядку в державі; створення у злочинний спосіб загальнообов`язкових норм поведінки, недотримання яких дозволило працівникам правоохоронних органів притягувати громадян, насамперед учасників мирних акцій протесту, до адміністративної та кримінальної відповідальності, як спосіб реалізації злочинних намірів ОСОБА_6 щодо придушення акцій протесту та подальшої узурпації влади, а також заради притягнення до такої відповідальності будь-якого громадянина, який намагатиметься протестувати проти свавілля влади чи іншим чином реалізувати свої політичні права; посилення масового невдоволення та виступів громадян, до протистояння у суспільстві та між владними, зокрема правоохоронними органами, і мітингувальниками, що стало одним із чинників, які хоч і не прямо, але вплинули на збільшення його негативних результатів, у тому числі, заподіяння тілесних ушкоджень як протестувальникам так і співробітникам правоохоронних органів.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, зокрема зловживання службовим становищем, тобто умисне з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

Перевірячи доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та заперечення з цього приводу, висловлені прокурором в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Законом України № 1261-VII від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» визначено обов`язкову складову ознаку об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 364 КК України - наявність причинно - наслідкового зв`язку у формі істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Крім цього, частиною 2 ст. 364 КК України визначено обов`язкову складову ознаку об`єктивної сторони злочину - наявність причинно - наслідкового зв`язку у формі тяжких наслідків.

При цьому, відповідно до примітки 3 ст. 364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідно до примітки 4 ст. 364 КК України тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно даних клопотання, даних наявного в матеріалах клопотання письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 , досліджених в судовому засіданні матеріалах, якими обґрунтовується клопотання, діями ОСОБА_5 не завдано фізичній або юридичній особі чи інтересам держави істотної шкоди, чи то тяжких наслідків в розумінні примітки 3 до ст. 364 КК України.

Прокурором в судовому засіданні ствердно зазначено, що шкоди в матеріальному виразі, діями ОСОБА_5 , які останньому інкримінуються як злочинні, не завдано.

Статтею 58 КК України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім цього, відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасував злочинність діяння або пом`якшує кримінальну відповідальність, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, що вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, в якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Це стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

В даному випадку, Законом України № 1261-VII від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» в диспозиції ст. 364 КК України обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину, а відтак, за діяння в якому підозрюється ОСОБА_5 в частині зловживання службовим становищем, тобто умисного з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, за обставин викладених в підозрі, законом усунуто злочинність і караність.

Крім цього, слідчий суддя звертає увагу й на те, що стороною обвинувачення при кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_5 вказано таку кваліфікуючу ознаку як вчинення дій з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, яка включена до ст. 364 КК України тільки Законом України № 746-VII ( 746-18 ) від 21 лютого 2014 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексу України щодо імплементації до національного законодавства положень ст.. 19 Конвенції ООН проти корупції», що знову ж таки суперечить положення ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Приймаючи до уваги, вказану стороною обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку як вчинення дій підозрюваним з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи, слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення при такому формулюванні застосовано положення ст. 5 КК України та ст. 58 Конституції України стосовно зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Та враховуючи висуну в підозрі вказану кваліфікуючу ознаку, приходить до наступного висновку.

Зловживання службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності:

1) використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи ; 3) заподіяння такими діями тяжких наслідків. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.

Службове зловживання належить до злочинів із матеріальним складом і за ч. 2 ст. 364 КК визнається закінченим із моменту заподіяння тяжких наслідків.

Відповідно до примітки 364-1 КК України у статтях 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3, 368-4, 369, 369-2 та 370 цього Кодексу під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Аналізуючи досліджене в судовому засіданні письмове повідомлення про підозру, складене відносно ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про те, що воно не містить жодних даних про можливе, ймовірне, чи будь яке інше твердження, що ОСОБА_5 за обставин, викладених в клопотанні міг отримати, отримав чи розраховував отримати для себе чи іншої фізичної або юридичної особи грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Окрім цього, як стверджує сторона обвинувачення, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

Між тим, з об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 366 КК України може полягати у таких формах:

1) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; 2) інше підроблення документів; 3) складання завідомо неправдивих документів; 4) видача завідомо неправдивих документів.

Внесення у офіційні документи неправдивих відомостей передбачає внесення у дійсний офіційний документ даних, що не відповідають дійсності повністю або частково.

Підроблення документів передбачає часткову чи повну заміну,. змісту дійсного документа. Спосіб підроблення документів (дописка, підчистка, заміна тексту чи окремих слів, дати, підпису чи інших реквізитів для кваліфікації діяння за ст. 366 значення не має.

Складання неправдивих документів - це внесення до документа, який зовні оформлено правильно, відомостей, що не відповідають дійсності повністю або частково.

Видача неправдивих документів - надання або випуск службовою особою документів, зміст яких повністю або частково не відповідає дійсності і які були складені цією ж або іншою службовою особою.

Частиною другою статті 366 КК передбачена кримінальна відповідальність за вчинення службового підроблення, якщо воно спричинили тяжкі наслідки, визначення яких дається у примітці до статті 364 КК, - матеріальні збитки, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян. Кримінальна відповідальність за цей злочин настає у разі, коли службове підроблення призвело до спричинення реальної майнової шкоди і ця шкода перебуває у прямому (безпосередньому) причинному зв`язку (зв`язку взаємозалежності) саме із службовим підробленням.

Шкода охоронюваним законом інтересам заподіюється, як правило, не самим по собі підробленням офіційних документів, а внаслідок використання їх. Використання підроблених офіційних документів не є конструктивною ознакою службового підроблення, тому визначення (встановлення) причинного зв`язку між службовим підробленням та тяжкими наслідками залежить від того, ким саме - іншою особою чи самим підробником, в якому значенні, з якою метою використовуються ці документи. Якщо підроблені офіційні документи використовує особа, що їх підробила, як засіб (спосіб, умови) скоєння іншого злочину, у часі підробила їх раніше, усвідомлює, як правило, що підроблення документів є етапом (частиною) злочинної поведінки чи необхідною дією для скоєння іншого посягання, внаслідок чого буде досягнуто кінцевої мети всієї злочинної поведінки, то таке службове підроблення не може (не повинно) кваліфікуватись як таке, що спричинило тяжкі наслідки. (постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 21 березня 2013 року, справа № 2 кс 13; постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 7 лютого 2013 року, справа № 31 кс 12; постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 червня 2013 року, справа № 5-20 кс 13; постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 червня 2013 року, справа № 5-18 кс 13).

Аналогічно попередньо викладеним мотивам, слідчий суддя враховує положення примітки 4 ст. 364 КК України щодо визначення тяжких наслідків як обов`язкової ознаки об`єктивної сторони ч.2 ст. 366 КК України, а також враховує те, що в судовому засіданні прокурор не відповів, чому в даному випадку органом досудового розслідування не застосовано ст. 5 КК України та ст. 58 Конституції України, та вважає , що доводи прокурора з приводу обґрунтованості підозри за формулюванням, викладеним в клопотанні, не знайшли свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні матеріалами.

Крім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що сама підозра не містить жодної вказівки стосовно того, яку саме конкретно із альтернативних дій, визначених ст. 366 КК України, на твердження сторони обвинувачення, вчинив ОСОБА_5 .

Таким чином дослідивши надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження, в яких містяться докази на підтвердження висунутої ОСОБА_5 підозри не містять будь-яких даних, фактів або інформації, які б підтверджували вчинення останнім будь - яких інкримінованих та кваліфікованих за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України органом досудового розслідування дій.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту з приводу необґрунтованості висунутої ОСОБА_5 підозри в даному кримінальному провадженні та звертає увагу на те, що означені обставини неодноразово встановлювались рішеннями слідчих суддів першої інстанції та судом апеляційної інстанції, які долучені до матеріалів клопотання.

Окрім зазначеного висновку з приводу необґрунтованості підозри та неодноразового безпідставного зупинення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , слідчий суддя звертає увагу на наявні неодноразово подані адвокатом до сторони обвинувачення клопотання щодо проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, з метою належного здійснення захисту інтересів ОСОБА_5 , які протягом тривалого часу не проводяться, досудове розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_5 триває понад 3 роки, що є порушенням розумних строків, виходячи з їх критеріїв, визначених ст. 28 КПК України.

Пункт 18 частини першої статті 3 КПК визначає: «слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…».

Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідувані злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими - не менш важливими - цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.

Саме на судову систему покладено обов`язок забезпечити, аби дотримувався визначений в законі баланс між потребами розслідування і іншими суспільними цінностями.

Відповідно до положень ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами клопотання з приводу необхідності встановлення строку досудового розслідування № 0002664 від 27 листопада 2015 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України та встановлення строку прокурору в кримінальному провадженні для прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень за результатами проведення досудового розслідування. При цьому слідчий суддя вважає достатнім, з урахуванням загального строку проведення досудового розслідування кримінального провадження відносно останнього з 01 грудня 2014 року, встановити строк досудового розслідування № 0002664 від 27 листопада 2015 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України - 1 (один) місяць з дня постановлення ухвали та відповідно 1 (один) місяць прокурору в кримінальному провадженні для прийняття одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень. Оскільки встановлення таких строків в повній мірі відповідатиме балансу легітимного інтересу у розслідуванні злочинів з цінностями і інтересами суспільства та жодним чином не буде перешкоджати реалізації права ОСОБА_5 на захист.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,3, 7, 9, 28, 114, 309 КПК України слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити частково.

Встановити строк 1 (один) місяць з дня проголошення ухвали для проведення досудового розслідування та для прийняття прокурором одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень у кримінальному провадженні № 0002664 від 27 листопада 2015 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України за результатами проведення досудового розслідування.

Обов`язок виконання ухвали щодо проведення повного обсягу необхідних слідчих дій у визначений слідчим суддею строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0002664 від 27 листопада 2015 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, покласти на слідчого (слідчих слідчої групи), яким (якими) здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Обов`язок виконання ухвали щодо прийняття прокурором одного з передбачених ч. 1 ст. 283 КПК України процесуальних рішень у вказаному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України за результатами проведення досудового розслідування покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002664.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1