Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3516/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2018 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2018 року заяву засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Зазначає, що своїм ставленням до праці довів виправлення та можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час відсутні достатні дані, що засуджений довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам.
Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2016року був засуджений за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.09.2015 року по 19.05.2016 рік з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 16.09.2015 року. Кінець строку: 15.07.2019 року.

Суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст.539 КПК України, заяву ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, дійшов до висновку про відсутність передбачених ст.81 КК України правових підстав для задоволення заяви засудженого, оскільки він хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не є особою, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою довела своє виправлення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст.81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Згідно роз`яснень, викладених у підпункті «а» п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.09.2015 року. Під час тримання в СІЗО м. Київ характеризувався посередньо, встановлений порядок відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 21.07.2016 року відбував міру кримінального покарання в Березанській виправній колонії Київської області (№95). За час відбування покарання характеризувався негативно, допустив одне порушення вимог режиму тримання за що, притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 26.10.2017 року відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Райківська виправна колонія (№73)».

За час відбування покарання допустив три порушення вимог режиму відбування покарання, за що один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності та два рази проводилися бесіди виховного характеру. Стягнення знято у встановленому законом порядку. Два рази заохочувався. Працевлаштований днювальним відділення без оплати праці, до виконання своїх обов`язків відноситься сумлінно.

Суд першої інстанції, проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини у їх сукупності, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 за весь час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та перевиховання, у зв`язку з чим залишив його заяву без задоволення, з чим погоджується і колегія суддів.

Висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки вони узгоджуються з матеріалами провадження та кореспондуються з нормами кримінального та кримінального процесуального законів, зроблені на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, яким суд надав належну правову оцінку у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвала суду є законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2018 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: