Справа №295/3534/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000285 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вила, Народицького р-ну, Житомирської обл., громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, військовослужбовця за контрактом в/ч НОМЕР_1 , за ч. 4 ст. 407 КК України,

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

29 вересня 2016 року солдат ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.

14 січня 2017 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) №14, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка-водія відділення інженерної техніки інженерно-позиційного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 21 березня 2017 року о 08 год. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням військових обов`язків до 19 березня 2018 року, коли самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , де приступив до виконання військових обов`язків.

Він же, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 28, 49, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 20 березня 2018 року о 08 год. 00 хв., повторно, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання у м. Малин Житомирської області, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків.

22 листопада 2018 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

У подальшому, солдат ОСОБА_3 на шлях виправлення не став та в порушення вищезазначених вимог, діючи з прямим умислом, повторно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 30 листопада 2018 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою АДРЕСА_3 , та до 19 лютого 2019 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків, коли його місцезнаходження встановлено працівниками правоохоронних органів та затримано, в порядку ст. 208 КПК України.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону молодший лейтенант юстиції ОСОБА_6 , з одного боку та ОСОБА_3 з іншого боку, за участі захисника ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України в приміщенні військової прокуратури Житомирського гарнізону, за наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, зважаючи, що вказаний злочин не набув суспільного резонансу, з метою процесуального спрощення розгляду справ, ефективності системи кримінального судочинства, діючи добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок уклали угоду про визнання винуватості.

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину. Обвинувачений та прокурор погодилися на призначення узгодженого покарання, отримали роз`яснення наслідків укладення та затвердження угоди, що передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди.
Згідно угоди, сторони, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 а саме: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та обставини, яка обтяжує покарання, а саме: вчинення злочину особою повторно, те що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, погодилися керуючись ст.ст. 60, 65 КК України на призначення останньому покарання за ч.4 ст.407 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України у виді арештру строком на 6 (шість) місяців.
У судовому засіданні обвинувачений показав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені ст.ст. 473, 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, які роз`яснені судом в ході судового засідання. Крім цього, обвинувачений повністю визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання, зазначив, що угоду про визнання винуватості було укладено добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Прокурор та захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості та зазначили, що угоду було укладено добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Перевіривши угоду про визнання винуватості від 28.02.2019 року, судом встановлено, що вона відповідає вимогам ст. 472 КПК України, при її укладенні дотримано вимоги ч. 6 ст. 474 КПК України, обвинувачений може виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а отже може бути затверджена судом з одночасним ухваленням вироку.
За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого, у вчиненні злочину є доведеною та кваліфікує його дії за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Процесуальні витрати у справі відсутні.
Речових доказів немає.
Арешт на майно не накладався.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 слід рахувати з 19.02.2019 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законої сили слід залишити попередній - тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 371, 373, 374, 394,468, 472-475 КПК України, суд,-

ухвалив :

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України від 28.02.2019 року, укладену сторонами по кримінальному провадженню №0000285, між підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 та прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 19.02.2019 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законої сили залишити попередній - тримання під вартою.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до Житомирського апеляційного суду:

- обвинуваченим та його захисником виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав - призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок суду може бути оскаржений через Богунський районний суд м. Житомира.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1