Провадження № 11-кп/824/491/2018 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання - 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Також судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_9 16 квітня 2017 року приблизно о 19 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем «Chevrolet Orlando», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по ділянці проведення ремонтних робіт на проїзній частині Дніпропетровського шосе в місті Києві зі сторони вулиці Академіка Заболотного у напрямку села Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області зі швидкістю 70-80 км/год., що перевищувала максимально допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги, чим порушив вимоги пункту 12.9 б) Правил дорожнього руху України, та будучи неуважним, не зреагував на зміну дорожньої обстановки і відволікся від контролю дорожньої обстановки попереду на дорозі з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, чим порушив вимоги пунктів 1.5 та 2.3 б) Правил дорожнього руху України, та не переконався у відсутності безпеки для інших учасників руху, почав виконувати заборонений на даному відрізку шляху маневр обгону, виїхавши на зустрічну смугу руху та перетнувши суцільну лінію 1.1 жовтого кольору, чим порушив вимоги дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено», внаслідок чого на рівні шляхопроводу через річку Віта здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , що рухався у зустрічному напрямку, після чого автомобіль «Chevrolet Orlando» відкинуло, внаслідок чого вказаний автомобіль здійснив зіткнення з маршрутним автобусом «ХАЗ 3250.22», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_15 . В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілі - водій та пасажири автомобіля «Mitsubishi Lancer» - отримали наступні тілесні ушкодження: ОСОБА_11 - закриту травму живота та тазу - розрив брижі тонкої кишки, розрив нижнього полюсу селезінки, крововилив у черевну порожнину (до 1000 мл рідкої крові), тазову гематому, переломи правої лонної та сідничної кісток зі зміщенням, бокової маси крижі зліва, тіла лівої здухвинної кістки, підвивиху лонного зчленування, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження; закриту травму правої гомілки - уламкові переломи діалізів обох кісток гомілки в середній третині зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості; забійну рану лівого колінного суглоба, що відноситься до легкого тілесного ушкодження; ОСОБА_12 - забійну рану лобної ділянки справа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження; закриту травму грудної клітки - розрив лівої легені, гемопневмоторакс зліва (до 100 мл рідкої крові), переломи 2-6 ребер зліва по середній пахвовій лінії, підшкірної емфіземи зліва, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості; ОСОБА_13 - забійну рану лобної ділянки голови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження; закриту травму лівого плеча - перелом голівки плечової кістки в ділянці шийки; закриту травму правого плеча - уламковий перелом плечової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, закриту травму правого передпліччя - перелом променевої кістки в типовому місці зі зміщенням уламків, відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості; ОСОБА_14 - закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, садна лівої щічної, підборідочної ділянок, підшкірні гематоми обличчя, підшкірні гематоми та садна шиї зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження; закриту травму правого променево-зап`ястного суглоба - перелом (остеоепіфізіоліз) дистального метафізу променевої кістки, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій, просить вирок скасувати та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбуванняпокарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
При цьому апелянт зазначає, що вирок суду є незаконним, підлягає скасуванню і призначенню на новий розгляд в суді 1-ої інстанції.
Апелянт вказує на те, що судом не було враховано роз`яснення п. 20 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" N 14 від 23.12.2005, згідно з якими, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції залишив за межами своєї уваги те, що особа та діяння має суспільну небезпеку, а він раніше не засуджувався за вчинення злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту та раніше не судимий.

На думку обвинуваченого, Голосіївський районний суд міста Києва не повністю врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, оскільки як встановлено під час судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_9 правомірно керуючи транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її зміни, що призвело до отримання потерпілими, та особисто ним тілесних ушкоджень середнього та тяжкого ступеню. Найменшої вини інших осіб, причетних до даної пригоди, під час судового розгляду встановлено не було.

Крім того, апелянт зазначає, що здійснення права керувати транспортними засобами перебуває у безпосередньому зв`язку є можливістю забезпечити власне існування, та існування його родини, а тому конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що збереження за обвинуваченим права керувати транспортними засобами с можливим, оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів, застосування стосовно ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не є необхідним.

Також апелянт вважає, що призначаючи покарання суд першої інстанції дотримався положень ст. 65 КК України, так, він скоїв, відповідно до ст. 12 КК України, тяжкий злочин з необережності, раніше не судимий, одружений має на утримані не працюючу дружину, працює в якості водія таксі, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих обставин щире каяття у вчиненому і правильно визначив виходячи з альтернативної конструкції санкції ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі не відповідає принципу індивідуалізації покарання, який міститься в ст. 65 КК України і не відповідає меті покарання.

Не погоджуючи з вироком суду, представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 , вважає, що при ухваленні вироку судом призначено покарання, що не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, просить вирок в частині призначення ОСОБА_9 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.
В обґрунтуванні вказує на відсутність в ОСОБА_9 критичної оцінки своєї поведінки, що засвідчує відсутність у нього щирого каяття, зокрема, в суді першої інстанції свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні він не визнав та повідомляв, що кримінальне правопорушення сталося не з його вини, крім того, ані в судовому засіданні, ані після ухвалення вироку обвинувачений не висловив бажання допомогти потерпілим, які понесли значні матеріальні та моральні втрати в зв`язку з вчиненим злочином.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 своїми діями завдав тілесних ушкоджень різної тяжкості потерпілим, зокрема ОСОБА_11 завдано тяжкі тілесні ушкодження, середнього ступеню тяжкості та легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого потерпілий постійно перебуває на лікуванні, потребує хірургічного втручання та отримав інвалідність 2 групи, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 завдано тілесні ушкодження середнього та легкого ступеню тяжкості, ОСОБА_16 завдано тілесні ушкодження, що відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_9 , пояснення потерпілих, їх представника та законного представника, які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 та заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_7 та заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не заперечуються, тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_17 покарання, то відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку потерпілих, особу обвинуваченого та конкретні обставини справи.
Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, як вбачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_9 на досудовому слідстві та під час розгляду справи по суті свою вину у вчиненому кримінальному правопорушення не визнавав, надавав суду показання про те, що ДТП сталась у зв`язку з неналежною організацією дорожнього руху на проїзній частині Дніпропетровського шосе в місті Києві.

Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, всупереч твердженням обвинуваченого та захисника, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений відшкодував збитки потерпілим.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілих про призначення ОСОБА_9 більш тяжкого покарання, то колегія суддів вважає, що вони є малопереконливими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, яке віднесене кримінальним законом до категорії тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який одружений, є інвалідом III групи, не працевлаштований, нагороджений почесними знаками та грамотами за попереднім місцем роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше притягався до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: