ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/362/18 Справа № 202/2402/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року, по кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000405 від 07.03.2018 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську (Дніпро), Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_7
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нове рішення, яким до підозрюваного застосувати запобіжних захід у вигляді тримання під вартою з покладенням на останнього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із м. Дніпро, в якому він перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, експертом, іншим підозрюваним у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В обґрунтування вказав, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого не взято до уваги, що ОСОБА_7 не викликався повісткою як підозрюваний, а тому вважати його явку належним виконанням обов`язків підозрюваного не можна. Також вказав, що висновок слідчого судді про наявність постійного місця проживання підозрюваного зроблено виключно на підставі заяви останнього, без посилання на факти чи докази. Крім того, судом не враховано, що на даний момент досудовим розслідуванням не виявлено речей, які були викрадені під час скоєння кримінального правопорушення, їх місце зберігання не відоме, а тому перебуваючи на свободі підозрювані можуть їх знищити чи сховати, що свідчить про наявність відповідного ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, прокурора звернув увагу, що перебуваючи на свободі підозрювані може впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, з якими вони знайомі особисто.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки: 1) не відлучатися за межі м. Дніпра та Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи; 3) прибути до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою. Попереджено ОСОБА_7 , що у разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний засіб і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, та те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, може вчинити інші або аналогічне кримінальне правопорушення, може переховуватись від суду під тиском страху притягнення його до кримінальної відповідальності та відбування покарання в місцях позбавлення волі, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому прокурором в своєму клопотанні в судовому засіданні не доведено наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим п.1, п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Вислухавши прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, думку підозрюваного та захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції прокурора і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що принесена апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого не були дотримані належним чином. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Так, з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається висновків слідчого судді щодо обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та які ризики або ризик, на думку слідчого судді, доведені стороною обвинувачення, що дає підстави взагалі застосувати до підозрюваного будь-який запобіжний захід. Натомість оскаржувана ухвала містить в собі протиріччя, оскільки слідчим суддею зазначено про недоведеність стороною обвинувачення заявлених ризиків та встановлено лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, тому до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід. У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг прокурора в цій частині є належними та обґрунтованими.
Водночас, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про його обґрунтованість, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.3 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.
21 листопада 2018 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
Так, апеляційний суд вважає, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується, зокрема, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 16.04.2018 року та протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 16.04.2018 року; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_14 від 03.09.2018 року та іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що вони є також обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують та для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, апеляційним судом встановлено, що існують обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме з метою уникнення відповідальності підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду оскільки з місця вчинення злочину останній зник, що свідчить про його бажання уникнути відповідальності за вчинення тяжкого злочину, а також існує ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого, свідків (оскільки з певними свідками він знайомий безпосередньо), оскільки вони не допитані судом; а також може вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення.
При цьому колегія суддів у відповідності до ст. 178 КПК України враховує тяжкість покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, що у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вагомість наявних доказів про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, відсутність постійного місця роботи, вік та стан його здоров`я, розмір майнової шкоди, завданий внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Окрім цього, апеляційний суд також враховує наявність у підозрюваного місця реєстрації та проживання, міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі має двох неповнолітніх дітей раніше не судимий, однак заявлені ризики дійсно об`єктивно існують і застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе їм запобігти та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на вищевикладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а до підозрюваного ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування з визначенням розміру застави у відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України.
Так, частиною третьою статті 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 21 січня 2019 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з 10 грудня 2018 року - моменту його затримання.

Визначити відносно підозрюваного ОСОБА_7 заставу у кримінальному провадженні в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_7 у випадку внесення застави обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Дніпро, в якому він перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертом, іншим підозрюваним у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 21.01.2019 року включно.

У разі невиконання обов`язків підозрюваним, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4