Справа № 344/4693/15-к
Провадження № 1-кп/344/49/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представників потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Коршів Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше несудимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Злочин скоєно за наступних обставин. 05.10.2014 року близько 20-40 год. обвинувачений ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «Hyundai H100», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався проїзною частиною вул.Миколайчука в м.Івано-Франківську у напрямку перехрестя вулиць Миколайчука-Василя Стуса по крайній лівій смузі, що ближче до середини проїзної частини. У цей же час по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 (зебра), що знаходиться при виході з прилеглої території ТЦ «Арсен» перед перехрестям вулиць Миколайчука-Василя Стуса зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля марки «Hyundai H100», переходила проїзну частину потерпіла ОСОБА_7 , яка відповідно до п.4.16 а) Правил дорожнього руху України, під час переходу проїзної частини, позначеної нерегульованим пішохідним переходом, мала перевагу в русі. В протилежному напрямку автомобіля «Hyundai H100» рухався невстановлений легковий автомобіль, водій якого побачив пішохода, який перетинав проїзну частину, зупинився та надав їй дорогу. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу водій ОСОБА_6 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу, своєчасно не вжив заходів для зменшення руху аж до зупинки автомобіля, внаслідок чого вчинив наїзд на потерпілу. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 порушив вимоги п.п.1.7., 2.3.б., 12.1., 12.2., 12.3., 18.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої потерпіла ОСОБА_7 згідно висновку експерта №73 від 02.03.2015 року отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломом кісток склетіння та основи черепа, забоєм головного мозку з крововиливами в речовину та під оболонки головного мозку, закрита травма органів черевної порожнини з травматичним розривом печінки, ускладнена гемоперитонеумом (600 мл.), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 користуючись своїми процесуальними правами, передбаченими ст.63 Конституції України від дачі показань відмовився. В той же час обвинувачений просив суд винести відносно нього виправдувальний вирок.

Незважаючи на те, що обвинувачений своєї вини в повній мірі не визнав, його вина у вчиненому доводиться сукупністю зібраних по справі доказів.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що 05.10.2014 близько 20-30 год. вона поверталась додому з ТЦ «Арсен». Переходячи проїзну частину автодороги по вул.Миколайчука в м.Івано-Франківську на пішохідному переході один автомобіль зупинився, щоб надати перевагу в русі їй як пішоходу, тому вона дійшла до середини дороги та продовжувала свій рух. Саме в цей час автомобіль обвинуваченого здійснив на неї наїзд. Інших деталей ДТП потерпіла не пригадує, оскільки до тями вона прийшла вже в лікарні. Потерпіла в повній мірі підтримала заявлений цивільний позов, оскільки в результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілій було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона понесла відповідні матеріальні витрати на лікування, а також зазнала великих моральних страждань.

Допитана в судовому засіданні свідок, дружина обвинуваченого, ОСОБА_9 зазначила, що 05.10.2014 року вона з чоловіком та дітьми їхали на автомобілі «Hyundai H100» по вул.Миколайчука в м.Івано-Франківську з невеликою швидкістю. Розминаючись з зустрічним автомобілем чоловік не зумів уникнути наїзду на потерпілу, яка переходила дорогу. При цьому, чоловік намагався звернути ліворуч, щоб уникнути зіткнення, однак це йому не вдалося.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що 05.10.2014 року біля 20 год. він вигулював собаку в районі ТЦ «Арсен» по вул.Миколайчука в м.Івано-Франківську. Свідок був очевидцем, як мікроавтобус білого кольору під керуванням обвинуваченого на пішохідному переході збив жінку. При цьому на момент ДТП швидкість автомобіля була досить великою, а проїзна частина сухою, тільки згодом почав падати невеликий дощ. Коли свідок підійшов ближче до автомобіля, то побачив, що на передньому пасажирському сидінні була жінка з маленькою дитиною на руках.

Крім цього, вина обвинуваченого у вчиненому доводиться іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 05.10.2014 року, з фото таблицями, було оглянуто місце події, а саме проїзну частину дороги по вул.Стуса-Миколайчука в м.Івано-Франківську де відбулася дорожньо-транспортна пригода. Розмір проїзної частини дороги складає 15 м., на автодорозі також нанесено розмітку пішохідний перехід (206-213 т.1).

Згідно висновку автотехнічної експертизи №09/17-145 від 25.03.2015 року, водій автомобіля, марки «Hyundai H100», реєстраційний номер НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити дану ДТП, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з заданого моменту виникнення небезпеки. Причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, стало невиконання водієм автомобіля, марки «Hyundai H100» ОСОБА_6 вимог п.18.1 ПДР України (а.с.222-225), (а.с.228-231 т.1).

Згідно висновку інженерно-технічної експертизи №09/17-638 від 14.10.2014 року, на момент огляду та дослідження робочі гальмівна та рульове керування автомобіля марки «Hyundai H100», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходились в працездатному стані. (а.с.226-229 т.1).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.05.2016 року, з участю ОСОБА_7 , потерпіла послідовно та детально відтворила обставини за яких відбулася дорожньо-транспортна пригоди, що мала місце 05.10.2014 року, в результаті якої автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 здійснив наїзд на потерпілу в той час коли остання здійснювала перехід автодороги на пішохідному переході (а.с.230-2329 т.1).

Згідно висновку комісійної судової автотехнічної експертизи від 04.08.2016 року, у заданій дорожній ситуації небезпека для руху водієві ОСОБА_6 з технічної точки зору, виникла з моменту, коли він мав об`єктивну можливість виявити, що попереду його автомобіля на нерегульованому пішохідному переході перебуває пішохід (який рухається у бік смути руху автомобіля «Хюндай». Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом своєчасного застосування гальмування (при цьому навіть не було необхідності у застосуванні екстреного гальмування, а достатньо було застосувати гальмування і меншої ефективності, але такої, щоб зупинити автомобіль «Хюндай» до нерегульованого пішохідною переходу (а.с.235-238 т.1).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №73 від 02.03.2015 року потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломом кісток склетіння та основи черепа, забоєм головного мозку з крововиливами в речовину та під оболонки головного мозку, закрита травма органів черевної порожнини з травматичним розривом печінки, ускладнена гемоперитонеумом (600 мл.), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх спричинення (а.с.245-248 т.1).

Одночасно суд вважає за необхідне визнати недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні протокол проведення слідчого експерименту від 23.03.2015 року, який проводився з участю обвинуваченого ОСОБА_6 , який надавав відповідні показання в якості свідка з огляду на вимог п.1 ч.3 ст.87 КПК, відповідно до яких недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Отже, в ході повного дослідження поданих учасниками процесу доказів, судом достовірно встановлено, що 05.10.2014 року близько 20-40 год. обвинувачений ОСОБА_6 керував автомобілем марки «Hyundai H100», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухався проїзною частиною вул.Миколайчука в м.Івано-Франківську у напрямку перехрестя вулиць Миколайчука-Василя Стуса. В цей час потерпіла ОСОБА_7 переходила проїзну частину, позначену нерегульованим пішохідним переходом. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_6 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу, своєчасно не вжив заходів для зменшення руху аж до зупинки автомобіля, внаслідок чого вчинив наїзд на потерпілу.

Відповідно до вимог п.4.16 ПДР України, пішохід має перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Згідно вимог п.18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Як було встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказаних вимог ПДР України не виконав у зв`язку з чим здійснив наїзд на пішохода, потерпілу ОСОБА_7 в результаті чого вона отримала, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №73 від 02.03.2015 року тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Вказані обставини повністю підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами згаданими вище, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , даними протоколу огляду місця події від 05.10.2014 року, з фото таблицями, висновками автотехнічної експертизи №09/17-145 від 25.03.2015 року, інженерно-технічної експертизи №09/17-638 від 14.10.2014 року, комісійної судової автотехнічної експертизи від 04.08.2016 року.

Посилання сторони захисту на недопустимість всіх доказів по справі є неправомірними та необгрунтованими. Визнання судом одного протоколу проведення слідчого експерименту від 23.03.2015 року, в зв`язку з порушенням вимог п.1 ч.3 ст.87 КПК, недопустимим доказом, не може слугувати підставою для винесення виправдувального вироку на чому наполягає сторона захисту.

При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно вимог ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Виходячи з вказаних вимог закону, суд вважає, що сукупність зібраних та досліджених судом доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку між собою дає підставу суду зробити беззастережний висновок про неправомірність дій обвинуваченого ОСОБА_6 під час керування ним транспортним засобом марки «Hyundai H100», реєстраційний номер НОМЕР_2 05.10.2014 року в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода та відповідно вказує наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Таким чином, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст.286 ч.2 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують обвинуваченому покарання судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст.286 ч.2 КК України, зокрема, у виді позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами, так як вказане покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Крім цього, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив щодо застосування до нього акта амністії, що відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виключає можливість застосування до обвинуваченого амністії.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, заявлений потерпілою розмір матеріального відшкодування до обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з проведенням медичного лікування, придбанням лікарських та медичних препаратів підтверджується матеріалами справи та представленими потерпілою суду копіями відповідних довідок та квитанцій (а.с.а.с.23-27, 83-85, 123-125 т.1, а.с.23-36 т.2). Проте, від заявленої потерпілою суми відшкодування в розмірі 28227 грн. 65 коп. необхідно відняти 1400 грн. за пошкоджений верхній одяг та 2000 грн. за лікувально-реабілітаційний масаж, оскільки потерпілою не представлено суду будь-яких доказів щодо понесення нею саме таких витрат.

Крім цього, неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій було спричинено відповідну моральну шкоду, що виразилась у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05.10.2014 року, а також отриманих душевних стражданнях, через що потерпіла змушена була докладати максимум своїх зусиль для відновлення звичного ритму життя. Суд вважає, що з врахуванням глибини моральних страждань, які зазнала потерпіла, матеріального становища обвинуваченого, заявлена сума морального відшкодування в розмірі 60000 грн. буде цілком справедливою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374, 375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч. 2 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 в користь держави 1105 (тисячу сто п`ять) грн. 20 коп. за проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 24827 грн. 65 коп. спричиненої злочином матеріальної шкоди та 60 000 грн. моральної шкоди, а всього разом 84827 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 65 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Долю речових доказів вирішити наступним чином: паперовий конверт з мікроб`єктами та паперовий конверт з ватним тампоном з речовиною бурого кольору - знищити; автомобіль марки «Hyundai H100», д.н.з. НОМЕР_2 повернути законному володільцю ОСОБА_11 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_1