ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
ОСОБА_11
представника потерпілого ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000317 від 26.05.2016 року за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , заступника начальника відділу нагляду за територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.07.2018 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 355, ч.3 ст. 357 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 ч.3 КК України;

Кримінальне провадження №11-кп/822/17/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_13
Категорія ст. 355 ч. 3 КК України Доповідач: ОСОБА_1
ЄУН №727/7051/16-к

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і мешканця АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, із незакінченою вищою освітою Чернівецького національного університету, не одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 ч.3 КК України;
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 355, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 355 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 місяців; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 місяців.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 , до вступу вироку в законну силу, залишено застосовану тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено відраховувати з 07 червня 2016 року, тобто з дня фактичного його затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 - з 07 червня 2016 року до 20 червня 2017 року включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_8 винним за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України і призначено йому покарання за ч. 3 ст. 355 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу залишено застосовану тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено відраховувати з 07 червня 2016 року, тобто з дня фактичного його затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 - з 07 червня 2016 року до 20 червня 2017 року включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_7 винним за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України і призначено йому покарання за ч. 3 ст. 355 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу залишено застосовану тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено відраховувати з 07 червня 2016 року, тобто з дня фактичного його затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 - з 07 червня 2016 року до 20 червня 2017 року включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_14 до цивільних відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної школи на суму 5000 грн. та моральної шкоди в розмірі 300000 грн., заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишено без розгляду.

Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , за проведення відповідних судових експертиз (№1236-К від 30.06.2016р.; №1356-К від 12.07.2016р.) солідарно процесуальні витрати в розмірі 703.68 грн. на користь держави. Процесуальні витрати по проведених експертизах (за висновком експерта №1348-К від 11.07.2016 та за висновком експерта №205-Х від 15.06.2016) віднесено на рахунок держави.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в період часу з 18.05.2016 року по 07.06.2016 р., діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, пов`язане із примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань у відношенні ОСОБА_14 , з погрозами насильства над потерпілим, вбивства, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я останнього, з вимогою пред`явлення щодо повернення потерпілим ОСОБА_14 - ОСОБА_6 грошових коштів, визначенням терміну розрахунку і передачі на їх користь, згідно якої ОСОБА_14 мав перераховувати кошти через термінали на вказані ОСОБА_6 банківські карткові рахунки.
Зокрема, ОСОБА_6 17 травня 2016 року через спільного із потерпілим знайомого - ОСОБА_15 , змусив останнього домовитися про зустріч 18.05.2016р. о 12 годині із ОСОБА_14 біля арт-пабу «Гойра», що за адресою: м. Чернівці, вул. Парковий проїзд, 2-А, про що повідомив ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , які знаючи про цивільно-правові зобов`язання ОСОБА_14 перед ОСОБА_6 , зустрівшись разом біля 12 годин, попросили свого знайомого ОСОБА_16 , який керував автомобілем марки «Mercedes Benz Vito», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 підвезти їх до арт-пабу «Гойра» що за адресою: м. Чернівці, вул. Парковий проїзд, 2-А, де очікували на прибуття потерпілого ОСОБА_14 та після того, як прийшов потерпілий, переговоривши із останнім, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , застосовуючи силу, заштовхали потерпілого до багажного відділення вищевказаного автомобіля, куди попередньо сів ОСОБА_8 до якого приєднався ОСОБА_6 , тим самим створили перешкоди для вільного пересування і вибору місця перебування потерпілого та на транспортному засобі марки «Mercedes Benz Vito», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_16 , в автомобіль до якого на переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_7 поїхали у бік району МТК «Калинівський ринок», що по вул. Калинівській в м. Чернівці, до річки Прут та під час руху автомобіля, у багажному відділенні, де перебували ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , останні фізично утримуючи потерпілого, не давали йому змоги спостерігати за напрямком руху, погрожували фізичною розправою, неодноразово пред`являли вимогу про повернення коштів в сумі 10000 грн. та після прибуття, у невстановлене слідством місце, розташоване на березі річки Прут, ОСОБА_6 спільно за попередньою змовою з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 примусили потерпілого ОСОБА_14 вийти з автомобіля, після чого, погрожуючи фізичною розправою змусили роздягтись і підійти до річки. ОСОБА_14 сприймаючи погрози ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 реально, боячись за своє життя та здоров`я, на їх вимогу, біля річки роздягнувся; після чого, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 неодноразово пред`являючи ОСОБА_14 вимогу щодо повернення коштів в сумі 10000 гривень, стали почергово йому наносити удари руками та ногами по тілу, в результаті чого останній декілька разів падав у воду. Переконавшись у тому, що в потерпілого дійсно немає коштів, шляхом погроз наказали ОСОБА_14 звернутися до кредитних банківських установ з метою оформлення кредиту, після чого на автомобілі під керуванням водія ОСОБА_16 повернулися в місто, а саме на вул. Небесної Сотні м. Чернівці, де ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і потерпілий ОСОБА_14 вийшли з машини та після того, як ОСОБА_16 поїхав, в процесі розмови між собою, під погрозами застосування фізичного насильства, отримавши від потерпілого ОСОБА_14 погодження піти до банківських установ щоб отримати кредит для повернення коштів в сумі 10000 грн. Цього ж дня, після кількох невдалих спроб ОСОБА_14 отримати в кредит кошти, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під погрозами застосування насильства, змусили потерпілого ОСОБА_14 проти його волі сісти в інший автомобіль - «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , на якому, під керуванням водія ОСОБА_17 , який не був обізнаний у злочинних намірах обвинувачених, відвезли ОСОБА_14 до озера, розташованого в с. Великий Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області, де залякуючи фізичною розправою, застосовуючи при цьому фізичне насильство до останнього, що виразилось в нанесенні ударів руками та ногами по тілу потерпілого, примусили ОСОБА_14 стрибати у воду, після чого, в процесі розмови і по поверненню в місто Чернівці, пред`являючи вимогу щодо повернення ОСОБА_6 10000 грн., визначили тижневий термін розрахунку та розійшлися.
Надалі, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на примушування ОСОБА_14 до виконання цивільно-правових зобов`язань, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у зв`язку із неповерненням ОСОБА_14 в обумовлений тижневий термін коштів, попередньо кілька разів зателефонувавши до останнього, призначили йому зустріч о 22 годині біля пивного бару «Паб-34», що знаходиться по вул. Головній, 34 в м. Чернівці. ОСОБА_14 , сприймаючи погрози ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 реально, о 22 годині прийшов до приміщення пивного бару «Паб- 34», що по вул. Головній, 34 в м. Чернівці; про прибуття повідомив по телефону ОСОБА_6 , який, зустрівши ОСОБА_14 завів останнього в підсобне приміщення бару «Паб-34», куди за попереднім повідомленням ОСОБА_6 про прихід потерпілого в бар зайшли ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .
В подальшому, у вказаному приміщенні бару «Паб-34», ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_6 із метою примусити ОСОБА_14 повернути грошові кошти, застосували до останнього фізичне насильство, що виразилося у нанесенні ОСОБА_14 ударів руками та ногами по різних частинах тіла (в область обличчя, голови, грудної клітини), при цьому постійно пред`являючи вимогу передати їм грошові кошти, з урахуванням вже відсотків за невчасне повернення грошей та з метою залякування, перед потерпілим демонстративно показували ніж, заставляли потерпілого проти його волі ставати на коліна та ставити руку на підлогу. ОСОБА_14 сприймаючи погрози як реальні, переживаючи за своє життя та здоров`я виконував вказівки. Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, пов`язані із вимогою передачі грошових коштів ОСОБА_14 , притиснув своєю ногою руку останнього, яка знаходилась на підлозі, при цьому тримаючи у своїй руці ніж погрожував відрізати йому руку, що супроводжувалося нецензурною лайкою і висловлюваннями погроз, вбивства. ОСОБА_7 в свою чергу став наносити потерпілому ОСОБА_14 удари руками та ногами по різних частинах тіла, при цьому також пред`являючи вимогу повернення коштів; після чого, ОСОБА_8 взяв в руку пістолет невстановленого зразку та погрожуючи вбивством ОСОБА_14 , в черговий раз пред`явив останньому вимогу передачі їм коштів в сумі вже 15 000 гривень, при цьому наніс потерпілому удар рукояткою пістолета по голові та продовжуючи свої злочинні дії, пов`язані із примушуванням повернення грошових коштів ОСОБА_14 на їх користь, у присутності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , з метою здійснення психологічного тиску над останнім здійснив два постріли пістолетом «вверх, у повітря», після чого, погрожуючи ОСОБА_14 ще нанесенням тілесних ушкоджень, наказав стати на коліна та тримаючи потерпілого за волосся, декілька разів опустив головою у відро із водою, що знаходилось на столі вказаного приміщенні, яке із водою перевернулося, після чого, ОСОБА_6 , який спостерігав за діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_14 , одяг якого був мокрий, брудний та безпосередньо пред`явив йому ще раз вимогу щодо повернення грошових коштів, наказавши останньому переодягнутися в одяг який приніс ОСОБА_8 та йти додому.
Продовжуючи свої злочинні дії, 06.06.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не припиняючи своїх протиправних дій, направлених на примушування потерпілого ОСОБА_14 до виконання цивільно-правових зобов`язань, телефонували почергово до останнього пред`являючи вимогу щодо повернення коштів, зокрема, ОСОБА_6 , попередньо по телефону спілкуючись з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , надіслав СМС -повідомлення на мобільний телефон ОСОБА_14 із зазначенням банківського карткового рахунку - № НОМЕР_3 , на який потерпілий мав перерахувати обумовлену суму коштів і цього ж дня, тобто 06.06.2016р. біля 18:48 год., ОСОБА_14 , будучи побитим і заляканим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . ОСОБА_7 , переживаючи за своє життя та здоров`я, сприймаючи реально попередньо висловлені останніми погрози, перерахував грошові кошти в сумі 4000 грн. на банківський картковий рахунок № НОМЕР_3 , який йому вказав ОСОБА_6 ; після чого, ОСОБА_6 цього ж дня (т.б. 06.06.2016р.) у два етапи, а саме: о 19:14 год. та о 22:12 год. зняв з вищевказаного карткового рахунку гроші в загальній сумі 3700 грн., які спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 витратили на власні потреби.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на примушування потерпілого ОСОБА_14 до виконання цивільно-правових зобов`язань, ОСОБА_6 , попередньо по телефону спілкуючись із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вже наступного дня - 07.06.2016 року зателефонував до потерпілого ОСОБА_14 і в черговий раз пред`явив йому вимогу щодо повернення коштів на картковий рахунок № НОМЕР_3 , номер якого вказав ще 06.06.2016р. та 07.06.2016р. о 14:14 год., потерпілий ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя та здоров`я, за висловленими до нього погрозами побиття і вбивства, як реальні, перерахував на банківський картковий рахунок № НОМЕР_3 , який йому був повідомлений ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4500 грн.
Отже, в результаті вищенаведених протиправних дій ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останні примусили потерпілого ОСОБА_14 до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме повернення грошових коштів в загальній сумі 8500 грн., із застосуванням погроз вбивства та насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відповідно спричинивши ОСОБА_14 18.05.2016 року легкі тілесні ушкодження, 29.05.2016р. легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Крім наведеного, ОСОБА_6 , продовжуючи злочину діяльність, 18.05.2016р. біля 16 год., знаходячись в АДРЕСА_4 , діючи з раптово виниклим умислом, направленим на заволодіння офіційним документом, що посвідчує особу паспортом, виданим на ім`я потерпілого ОСОБА_14 , про що не були обізнані ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , шляхом погроз, незаконно заволодів паспортом громадянина України, належного ОСОБА_14 .
На вказаний вирок суду надійшли апеляційні скарги від адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника начальника відділу нагляду за територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 .

Адвокат ОСОБА_11 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , у поданій апеляційній скарзі разом із доповненням просить вирок районного суду щодо останнього змінити та перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 355 КК України на ч.2 ст. 355 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. В доповненні до апеляційної скарги апелянт також просив відповідно до чинного законодавства України (ч.5 ст. 72 КК України) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за весь час ув`язнення по день набрання вироком законної сили.

При цьому апелянт посилається на те, що районним судом при винесенні вироку, а саме, при засудженні ОСОБА_8 за ч.3 ст. 355 КК України (примушування до виконання цивільно-правових обов`язків) і при кваліфікації дій останнього за кваліфікуючою ознакою - погроза вбивства, вийшов за межі обвинувачення, так як послався на кваліфікуючу ознаку, яка не передбачена вказаною частиною статті.

Вказував і на те, що не було доведено і факт наявності іншої кваліфікуючої ознаки за зазначеною статтею, а саме, діяння поєднане з насильством небезпечним для життя та здоров`я, оскільки висновком додаткової судово-медичної експертизи, яку судом не було взято до уваги, було підтверджено можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень зазначених у вироку за кілька днів до події злочину.

Вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 було призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначав, що при цьому судом не в повній мірі було враховано те, що ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненому ним визнав частково, має постійне місце проживання, є особою молодого віку, раніше не судимий, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності останній притягується вперше, на обліках в наркологічному диспансері та в психіатричній лікарні не перебуває, шкода потерпілому ним була відшкодована, позицію самого потерпілого.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просив вирок районного суду щодо останнього змінити в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України із виключенням з обсягу обвинувачення таких кваліфікуючих ознак, як вчинення кримінального правопорушення із дійсною погрозою вбивства та реальною погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 та перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 355 КК України на ч.2 ст. 355 КК України і призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, обмежившись відбутим ним покаранням. Також просив провадження по справі за ч.3 ст.357 КК України закрити в зв`язку із відсутністю події злочину.

При цьому апелянт посилався на те, що районний суд формально послався на докази, якими нібито підтверджується винуватість ОСОБА_6 за ч.3 ст. 355 КК України, не давши їм оцінки з точку зору їх належності та допустимості (постанови про проведення негласних слідчих (розшукових) дій та протоколів за результатами їх проведення).

Вказував і на те, що районним судом не були враховані висновки, викладені у Постанові ВСУ від 16.03.2017 року щодо необхідності дотримання сторонами кримінального провадження положень ст.290 КПК України, оскільки недотримання цих вимог є підставою для визнання відомостей, що містяться в них, недопустимими доказами.

Зазначав, що судом першої інстанції не був усунутий сумнів щодо часу спричинення потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень у вигляді перелому 6-го ребра зліва та інших тілесних ушкоджень, які могли виникнути до події, яка сталася 18.05.2016 року, що і виключає наявність у ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки, як поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

У вироку відсутня мотивація щодо доведеності вини підзахисного у вчиненні злочину за ч.3 ст.357 КК України.

Вважає, що судом при призначенні покарання не були враховані обставини, які згідно ст. 66 КК України могли бути визнані судом пом`якшуючими, а саме, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, що на утриманні в останнього є неповнолітня дитина. Крім цього, зазначав, що районним судом не було в повній мірі враховано і ряд інших пом`якшуючих покарання обставин по справі, що у своїй сукупності разом із даними про особу його підзахисного давали суду підстави застосувати до нього положення ст.69 КК України.

У поданих доповненнях до апеляційної скарги, апелянт просив відповідно до чинного законодавства України (ч.5 ст. 72 КК України) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за весь час ув`язнення по день набрання вироком законної сили.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив змінити вирок районного суду щодо нього і перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 355 КК України на ч.2 ст. 355 КК України, призначивши міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі. Також в доповненні до апеляційної скарги, просив змінити вирок суду в частині заявленого ОСОБА_14 цивільного позову, закривши провадження в цій частині на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову. Крім того, у доповненні до апеляції просив визнати неналежними доказами та змінити вирок, шляхом виключення їх із мотивувальної частини вироку показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , матеріали обшуку по місцю проживання (Т.2 а.с.75-82, 84-86), висновок експертизи №1236к від 30.06.2016р., роздруківку вхідних та вихідних дзвінків мобільного телефону (Т.3 а.с. 75-83), матеріали вилучення з СІЗО №33 записок ОСОБА_8 (Т.3 а.с.129-132), довідку Чернівецького обласного центру з гідрометеорології.

При цьому посилався на те, що при викладені судом обставин інкримінованого йому злочину за ч.3 ст. 355 КК України, суд безпідставно і бездоказово, прийшов до висновку про вчинення ним вказаного правопорушення за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

Вказував також і на те, що аналогічні недоліки, викладені у висновку суду і щодо епізоду примушування потерпілого ОСОБА_14 29.05.2016 року у підсобному приміщенні пивного бару «Паб-34» до виконання цивільно-правових зобов`язань.

Вважав, що висновок суду щодо спричинення ним потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я потерпілого також не відповідає вимогам ч.4 ст. 370 КПК України, оскільки докази, які б підтверджували вказані обставини відсутні.

Стверджував, що при його засудженні за ч.3 ст. 355 КК України (примушування до виконання цивільно-правових обов`язків) і при кваліфікації його дій за кваліфікуючими ознаками - погроза вбивства, поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я, суд вийшов за межі обвинувачення, так як послався на кваліфікуючі ознаки, які не передбачені вказаною статтею і не доведені будь-якими доказами по справі. Тому вважає, що його дії по нанесенню потерпілому ОСОБА_14 29.05.2016 року легких тілесних ушкоджень підлягали кваліфікації за ч.2 ст. 355 КК України, а можливість кваліфікації насильницьких дій щодо потерпілого 29.05.2016 року у підсобному приміщенні бару «Паб-34» після подій, що відбулися 18.05.2016 року біля озера Рутка , як вчинених повторно, згідно ст. 337 КПК України виключається, оскільки вказана кваліфікуюча ознака не інкримінувалась йому органами досудового розслідування, що є підставою для зміни вироку суду відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України.

Крім цього, відповідно до чинного законодавства України (ч.5 ст. 72 КК України) просив зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за весь час попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду 1 інстанції щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 355, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.3 ст.355 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину в складі організованої злочинної групи, передбачених ч. 3 ст. 355, ч. 3 ст. 357 КК України, призначивши йому покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі; ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні ними злочину у складі організованої злочинної групи злочину, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України, призначивши їм покарання, у виді 5 років позбавлення волі кожному.

При цьому апелянт посилався на те, що вирок районного суду є таким, що не ґрунтується на законі і підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. 409 КПК України, п.1 ч.1 ст. 411 КПК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, вважав, що вирок суду щодо відсутності в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки вчинення злочину в складі організованої злочинної групи є помилковим і таким, що не відповідав доказам, наявним у матеріалах справи.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, змінивши вирок районного суду, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, думку прокурора ОСОБА_5 , який просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , сторони захисту в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , як необґрунтовані залишити без задоволення, представника потерпілого ОСОБА_12 , який не заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах разом із доповненням доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 307 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, вирок районного суду ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в ньому наведені належні і достатні мотиви і підстави для його ухвалення.

Апеляційний суд, під час розгляду кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене із погрозою вбивства та поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я; у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом; а обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене із погрозою вбивства та поєднане з насильством, небезпечним для життя та здоров`я, повністю доведена дослідженими в суді доказами, яким районний суд дав повну та всебічну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а дії обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч.3 ст. 355 КК України та ОСОБА_6 за ч.3 ст. 355, ч.3 ст. 357КК України судом першої інстанції вірно кваліфіковані.

Зокрема, допитаний в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив надані ним раніше показання в суді 1 інстанції.

Підтвердив що ще декілька разів дзвонив потерпілому і на картковий рахунок, який назвав ОСОБА_14 останній перерахував на початку червня 2016 року числа 7 грошові кошти: спочатку 4000 грн., а згодом ще 4500 грн., з даних коштів він повернув борг ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , решта витратив на власні потреби.
Заперечив в наданих суду поясненнях здійснення в «пабі 34», що по вул. Головній м. Чернівці 26.05.2016 року ОСОБА_25 пострілів та знущань над ОСОБА_14 . Зазначив, що про боргові зобов`язання ОСОБА_14 перед ним як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_7 дізналися біля ринку «Формаркет» 18.05.2016 року, коли мова зайшла про необхідність походити ОСОБА_14 по банківських установах для отримання кредиту і повернення йому коштів.
Обвинувачений ОСОБА_7 при наданні пояснень як в районному, так і апеляційному суді дав аналогічні пояснення тим, які давав ОСОБА_6 . Повністю заперечував попередню змову між ними, побиття нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 середньої тяжкості, зламу ребер і знущання над ним, а також той факт, що ОСОБА_8 «в пабі 34», що по вул. Головній м. Чернівців здійснювались постріли з пістолету. Вказував, що він ході розмови із потерпілим в «пабі 34» наніс кілька ударів ОСОБА_14 в область плеча і дав копняків щоб останній заспокоївся.
Обвинувачений ОСОБА_8 при наданні пояснень як в районному, так і апеляційному суді дав аналогічні пояснення тим, які давав ОСОБА_6 . Також повністю заперечував щодо попередньої змови між ним, ОСОБА_26 та ОСОБА_6 , нанесення потерпілому ОСОБА_27 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Не дивлячись на те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.355 КК України визнали частково, а обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України не визнав, вона повністю підтверджується належними та допустимими доказами по справі, яким судом 1 інстанції дана належна оцінка, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до висновку експерта № 781екс від 30.05.2016 року проведеної судової медичної експертизи відносно ОСОБА_14 , у потерпілого було виявлено тілесні ушкодження, які виникли в результаті не менш як десятикратної травмуючої дії твердих тупих предметів або ударів об такі, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові, а саме 18.05.2016 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Висновком зазначається, що враховуючи характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, малоімовірним їх виникнення внаслідок одноразового падіння з положення стоячи на тверду поверхню (т.1 а.с. 46 48).
З акту судового медичного дослідження № 807 від 22.06. 2016 року, проведеного відносно ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_14 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні грудної хірургії ОКЛ м. Чернівці з 30.05.2016р. по 09.06. 2016 р. з діагнозом закритий перелом 6-го ребра зліва (травма хуліганська) Ускладнення основного діагнозу: міжреберна невралгія; супутній діагноз вторинний астенічний синдром; контузія легкого ступеня, підшкірний крововилив повік обох очей. При проведенні судового медичного обстеження ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження, що виникли в результаті дій твердих тупих предметів або ударів об такі і по строку можуть відповідати в обставинах та відносяться до легких тілесних ушкоджень; а також тілесні ушкодження, які виникли в результаті дії твердих тупих предметів або ударів об такі і по строку можуть відповідати не більше 21 дня до обстеження і відносять до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що спричинили тривалий розлад здоров`я (т.1 а.с. 72 -73).

Із висновку експерта № 857 втор від 23.06.2016 року судової медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_14 вбачається наступне: ОСОБА_14 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні грудної хірургії ОКЛ м. Чернівці з 30.05.2016р. по 09.06. 2016 р. з діагнозом закритий перелом 6-го ребра зліва (травма хуліганська) Ускладнення основного діагнозу: міжреберна невралгія; супутній діагноз вторинний астенічний синдром; контузія легкого ступеня, підшкірний крововилив повік обох очей. При проведенні судового медичного обстеження ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження що виникли в результаті дій твердих тупих предметів або ударів об такі і по строку можуть відповідати в фабулі постанови, тобто 29.05.2016 року а також описовій частині додаткового протоколу допиту потерпілого від 03.06. 2016р. та відносяться до Легких тілесних ушкоджень; а також тілесні ушкодження, що виникли в результаті дії твердих тупих предметів або ударів об такі і по строку можуть відповідати не більше 21 дня до моменту судового медичного обстеження 01.06.2016 року і не виключається можливість виникнення їх в термін та за обставинами вказаних у фабулі постанови, тобто 29.05. 2016 року, а також в описовій частині додаткового протоколу допиту потерпілого від 03.06. 2016р. і відносяться тілесних ушкоджень Середнього ступеня тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я (т.1 а.с. 77 80).
Аналогічні, наведені вище висновки відносно виявлених тілесних ушкоджень вбачаються і за результатами проведеної додаткової судової медичної експертизи №1098д відносно ОСОБА_14 (експертом ОСОБА_28 ) від 01.08. 2016р. (т.1 а.с. 83 87).
Як у висновках вторинної судової медичної експертизи від 23.06.2016 року так і висновках додаткової судової медичної експертизи від 01.08.2016 року (а.с. 77 87) експертами зазначено про те, що враховуючи, що 18.05.2016 року ОСОБА_14 було спричинено травму з підозрою на перелом ребра (дані судового медичного обстеження від 26.05.2016р. №781) та було видано направлення на проведення рентгенологічного обстеження ребер не було виконано вчасно і те, що ОСОБА_14 вказував на отримання повторної травми органів грудної клітини 29.05.2016р. і було представлено ним рентгенографії від 30.05.2016р. з відповідним описом та даних контрольної рентгенографії від 08.06.2016р. Категорично встановити термін чи 18.05.2016р., чи 29.05.2016р. виник перелом 6 ребра не представилося можливим.
Також експертом зазначено, що враховуючи характер кількість та локалізацію тілесних ушкоджень малоімовірним є їх виникнення при одноразовому падінні з положення стоячи.
Досліджені вище висновки, на думку колегії суддів, за проведеними відповідно судовими - медичними експертизами, в частині установлених в ОСОБА_14 тілесних ушкоджень узгоджуються і з даними Виписного екіпрізу з історії хвороби № 9178/280 потерпілого (а.с. 71), з якого чітко вбачається період перебування ОСОБА_14 на стаціонарному лікуванні у відділенні торокальної хірургії з 30.05.2016 по 09.06.2016р., де лікарями було виставлено основний діагноз закрити перелом VI ребра зліва; ускладнення: міжреберна невралгія зліва; супутній діагноз контузія легкого ступеня, підшкірний крововилив повік обох очей; вторинний астенічний синдром. З даних досліджених рентгенографії ОГК 08.06.2016р. чітко зазначено перелом 6 ребра зі зміщенням відламків, реактивно потовщена паракостальна плевра. Як вбачається з об`єктивного з`ясованих даних, лікарем при поступленні в ОСОБА_14 саме після проведеного рентгенографії було направлено до обласної клінічної лікарні торакальну хірургію, де було встановлено діагноз забій грудної клітки зліва; закритий перелом ребер 6-го зліва, гемоторакс зліва, у зв`язку з чим потерпілий був госпіталізований в торакальну хірургію за терміновими показниками, а також узгоджуються і з даними зазначеними в медичній картці стаціонарного хворого ОСОБА_14 , дослідженої в судовому засіданні.
Таким чином, необґрунтованими на думку колегії суддів є апеляційні доводи адвоката ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що по справі не було доведено факту наявності такої кваліфікуючої ознаки, як діяння поєднане із насильством небезпечним для життя і здоров`я в момент їх заподіяння, а також що не було усунуто сумніви щодо часу спричинення потерпілому ОСОБА_14 перелому 6-го ребра.
Зазначені у вироку докази узгоджуються між собою і є послідовними та взаємодоповнюють один одного, а тому, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та у своїй сукупності, дали змогу прийти до висновку про вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів, передбачених ст.355 ч.3 КК України, а ОСОБА_6 - за ч.3 ст. 355 та ч.3 ст. 357 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинувачених та їх захисників про те, що їх було безпідставно засуджено за кримінальні правопорушення, інкриміновані їм органами досудового розслідування.

Що стосується посилань апелянтів на те, що районний суд при винесенні вироку, а саме, при засудженні обвинувачених за ч.3 ст. 355 КК України (примушування до виконання цивільно-правових обов`язків) і при кваліфікації дій останніх за відповідними кваліфікуючими ознаками (погроза вбивства, діяння поєднане з насильством небезпечним для життя та здоров`я) вийшов за межі обвинувачення, так як послався на кваліфікуючі ознаки, які не передбачені вказаною статтею, то вони є надуманими.

Так, ч.2 ст. 355 КК України передбачено вчинення зазначеного злочину повторно або за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, або з пошкодженням чи знищенням майна.

Частиною 3 ст. 355 КК України передбачена відповідальність за ті ж самі дії, вчинені організованою групою або поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, або таке, що завдало великої шкоди чи спричинило інші тяжкі наслідки.

Тому посилання апелянтів на те, що суд вийшов за межі обвинувачення, так як послався на кваліфікуючі ознаки, які не передбачені вищевказаною статтею є безпідставні.

Крім цього, не допустив суд помилки і при вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 , тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 із даного приводу, колегія судів не бере до уваги.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що вирок суду щодо відсутності в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки вчинення злочину в складі організованої злочинної групи, колегія суддів вважає помилковим і таким, що не відповідає доказам, наявним у матеріалах справи і положенню ст. 28 КК України.

Зібрані та досліджені в ході судового розгляду докази не свідчать про те, що група в складі обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 є стійким об`єднанням осіб, які спеціально зорганізувалися для спільної злочинної діяльності, а саме: мали організатора (керівника), прикриття своєї діяльності спільними силами, так і за допомогою сторонніх осіб, здійснювали вербування нових членів, мали загальні правила поведінки, так і не здобуто доказів, які б підтверджували значну ступінь зорганізованості ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 між собою.
Так, кожен із обвинувачених заперечив свою участь в організованій злочинній групі, заперечили наявність плану діяльності, розподілу ролей між собою, тощо. В судовому засіданні як допитаний потерпілий ОСОБА_14 , так і відповідно свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 чітко на запитання сторони обвинувачення вказали, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 не були між собою узгодженні, вони діяли спонтанно; ОСОБА_14 зазначив в показах, що йому удари обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 наносили не узгоджено між собою, по різному і в різні частини тіла; він не вбачав в діях останніх організованої і злагодженої між собою групи.
Таким чином, на думку колегії суддів, відсутні докази, які б свідчили, коли, де, ким і яким чином організувалась вказана організована злочинна група, хто і за яких обставин її очолив, нею керував та фінансував; не встановлені докази стійкості організованої групи, наявності ієрархічного підпорядкування щодо керівництва чи координації злочинної діяльності, наявності жорстокої дисципліни, єдиних правил поведінки і дотримання правил конспірації, доказів підготовки до вчинення злочинів, в тому числі наявності плану вчинення злочинів, розподілу функцій учасників та обізнаності про це членів групи тощо.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання у відповідності до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Зазначених вимог закону районний суд при винесенні вироку дотримався в повному обсязі.

Так, аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч.3 ст. 355 КК України, обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.3 ст. 355, ч.3 ст. 357 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи вид та міру покарання обвинуваченим, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочинів ( згідно ст. 12 КК України за ч.3 ст. 355 КК України вказаний злочин відноситься до категорії тяжких, а за ч.3 ст. 357 КК України до категорії злочинів невеликої тяжкості), обставини справи та особи самих обвинувачених.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 крім вказаних обставин були враховані і дані, які характеризують їх особу, зокрема, їх молодий вік, наявність у них постійного зареєстрованого місця проживання, за яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 характеризуються з позитивної сторони, а відносно ОСОБА_8 скарг від сусідів та компрометуючих даних на нього не надходило, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на обліках в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебувають, а ОСОБА_7 на обліку в лікаря психіатра не перебуває, однак з червня 2016 року зареєстрований в КМУ Чернівецький обласний наркологічний диспансер з діагнозом - гостра інтоксикація канабіноїдами; за даними вимог УІЗ ГУНП в Чернівецькій області всі обвинувачені є раніше не судимими, ОСОБА_6 розлучений та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_29 , 19.10.2016 року, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не одруженні; за місцем перебування в Чернівецькій ДУ УВП 33 обвинувачені характеризуються з позитивної сторони, власного майна згідно довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно обвинувачені не мають. Також районним судом було враховано і позицію потерпілого ОСОБА_14 про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покарання за законом, на розсуд суду. Було судом враховано й те, що обвинувачені не розкаялися у вчиненому, показання в судовому засіданні змінювали, фактично кваліфікацію дій за ч. 3 ст. 355 КК України не визнали.

Обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують їх покарання судом було віднесено добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. 67 КК України судом не було встановлено.

Таким чином, зважаючи на наведене та беручи до уваги конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим покарання є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України та меті відображеній у положеннях ст. 50 КК України.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України, як про це просила сторона захисту в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також для перекваліфікації дій обвинувачених з ч.3 ст.355 КК України на ч.2 ст. 355 КК України, як про це просили обвинувачений ОСОБА_7 та адвокати ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, що стосується посилань апелянтів щодо зарахування їм строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за весь час попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили, то вони є слушними.

Так, суд першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання за цим вироком зарахував строк попереднього ув`язнення - з 07 червня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 21.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015р.), яка діяла на час вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 інкримінованих їм злочинів, передбачає зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне у строк покарання зарахувати обвинуваченим попереднє ув`язнення, починаючи з 07.06.2016 року до вступу вироку в законну силу, тобто до 19 листопада 2018 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника начальника відділу нагляду за територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2018 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч.3 ст. 355 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 355, ч.3 ст. 357 КК України в частині зарахування строку попереднього ув`язнення змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 07 червня 2016 року по 19 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 07 червня 2016 року по 19 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 07 червня 2016 року по 19 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя-доповідач: Судді:

__________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3