ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 192/2017/18 (провадження № 1-кп/201/293/2019), відомості про яке 24 жовтня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000677, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України, не працюючого, який мешкає адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 21 жовтня 2018 року близько 13.00 години прийшов на територію подвір`я домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , та підійшовши до ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на завдання останньому удару, умисно наніс один удар головою по голові ОСОБА_5 , чим заподіяв йому фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.?

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини суд відносить до пом`якшуючих його покарання. При цьому, обтяжуючих покарання останнього обставин, судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретним його обставинам та наслідкам, даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, повністю визнав свою вину і щиро розкаявся, а також обставинам, що обтяжують покарання останнього і відсутністю таких, що його обтяжують, а отже, таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, при цьому, сукупність всіх наведених обставин свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому іншого покарання, оскільки воно не буде відповідати вимогам ст. 65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасникам кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1