Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 462/5922/16-к
провадження № 51-1638ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року в межах кримінального провадження

№ 0001949 від 01 червня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК

до покарання у виді штрафу в розмірі 65 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1105 грн.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу

обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо

ОСОБА_4 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15,

ч. 1 ст. 185 КК.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням КПК засуджений у касаційній скарзі

не вказує на конкретні положення кримінального процесуального закону, допущені, на його думку, судами першої й апеляційної інстанцій, не зазначає, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для зміни чи скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК і

з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 419 цього Кодексу. Натомість він зазначає про неповноту судового розгляду і про невідповідність висновків суду першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі засудженого не вказано, чи були заявлені стороною захисту в апеляційному суді клопотання, які всупереч ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно

не задовольнив,а також, які конкретно доводи його апеляційної скарги в порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги засудженого, викладені в касаційній скарзі,

не узгоджуються з положеннями ст. 436 цього Кодексу щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки він просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і ухвалити виправдувальний вирок, що не передбачено згаданими положеннями закону.
Відсутність у касаційній скарзі згаданих обґрунтувань та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду

від 22 січня 2019 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3