Ухвала
01 березня 2019 року

м. Київ
справа № 285/2327/16-к

провадження № 51-10112 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року щодо нього,
встановив:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він просить розглянути його скаргу в касаційному порядку, вирішити питання щодо призначення йому захисника в суді касаційної інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог пунктів1, 4,5 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються найменування суду касаційної інстанції, обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу. Також до скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Суд касаційної інстанції (далі - Суд) є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, засуджений, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не перевіряє правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених у вироку.

Однак всупереч указаним законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування незаконності вироку та ухвали, необхідності їх скасування чи зміни на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 374, 412-414, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.

Крім того, вказані у касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 щодо незаконності оскаржуваних судових рішень в частині неправильної кваліфікації його протиправних дій за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) є поверховими та в повній мірі не розкривають позицію останнього щодо наявності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
Разом із тим, положеннями ст. 436 КПК встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Проте, вимоги засудженого, викладені у касаційній скарзі, не узгоджуються з наведеними положеннями процесуального закону.
Також засудженим не додано копій оспорюваних судових рішень.
Звертаємо увагу і на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак засуджений неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.

Також засудженому слід врахувати, що вирішення клопотання про призначення йому захисника судом касаційної інстанції можливе лише після відкриття касаційного провадження. Тому з урахуванням вказаного, вирішення цього клопотання Судом на даному етапі є передчасним, проте зазначене не позбавляє засудженого можливості звернутися з таким клопотанням до відповідного Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 15 червня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3