У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження № 0001890 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року відносно обвинувачених

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Миколаєва, громадянина України, не має постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого, востаннє - 24.02.2015 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.ст. 296, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 262, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рокитне Н. Водолазького району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України, та виправданого за ч.1 ст. 304 КК України.

____________________________________________________________________

Провадження: № 11-кп/812/160 /19 Суддя першої інстанції: ОСОБА_8

Категорія: оскарження ухвали с/с Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачений: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

обвинувачений: ОСОБА_5
захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_11 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить оскаржуваний вирок скасувати з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону.
Захисник ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок змінити та призначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 296, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 262, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України - на 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 296 КК України - на 45 діб арешту;
- за ч. 4 ст. 187 КК України - на 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 121 КК України - на 7 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 262 КК України - на 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 263 КК України - на 3 роки 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено 9 років позбавлення волі без з конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2015 року, остаточно призначено 10 років позбавлення волі без конфіскації майна, обчислюючи строк покарання з 03 листопада 2014 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2014 року по 18 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України - на 1 рік позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України - на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності, обчислюючи строк покарання з 03 листопада 2014 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 листопада 2014 року по 18 березня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 304 КК України виправдано за недоведеністю у вчиненні злочину.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 5 113 грн. на відшкодування матеріальних збитків,1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь держави судові витрати в розмірі 3 548,16 грн., 2 661,12 грн. та 3 530,40 грн. за проведення молекулярно-генетичних експертиз; 245,70 грн. та 245,70 грн. за проведення судових дактилоскопічних експертиз; стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 393,12 грн. за проведення судової балістичної експертизи; стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі 393,12 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 в своїй скарзі та доповненнях до неї стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що стороною обвинувачення не було надано ні одного доказу, який би доводив його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України. Заперечує свою причетність до розбійного нападу на ОСОБА_13 , посилаючись на показання ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що він сам вчинив цей злочин.
Не погоджується з наданою прокурором судово-медичною експертизою, стверджуючи, що кров на аналіз у нього не брали; що досліджені експертом речі йому не належать. При цьому зазначає, що його речі були вилучені у нього в райвідділі без понятих і що його речі були підмінені працівниками карного розшуку і на експертизу направлені не його речі. Вважає, що в експертизі зазначені лише припущення експерта, посилаючись на те, що його група крові інша ніж та, яку зазначає експерт; що виявлена на чоботах кров не його, а експертиза є недійсною.
Також наполягає, що не викрадав телефон ОСОБА_12 . При цьому твердить, що в квартиру останнього вони запросили дівчат на вечір, він уходив до магазину. За 15-20 хвилин повернувся до квартири, але ніхто не відкрив і він пішов до бару. Через деякий час зустрів цих дівчат, які запропонували здати телефон до ломбарду.
Крім того, заперечує крадіжку автомобіля у ОСОБА_13 , посилаючись на проживання деякий час на квартирі у потерпілого, який давав свій автомобіль йому в користування. Інколи невчасно повертав автомобіль, що і стало причиною звернення потерпілого в міліцію.
Також вважає призначене судом покарання занадто суворим.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає, що суд прийшов до неправильного висновку в частині призначення ОСОБА_14 покарання без застосування вимог ст. 69 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що суд першої інстанції не зважив на такі пом`якшуючі його покарання обставини, як - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України не застосував вимоги ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 прокурор вважає її безпідставною та необґрунтованою, та твердить: що суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо призначення покарання та вірно призначив ОСОБА_7 покарання без застосування ст. 69 КК України; що судом вірно надано оцінку всім злочинам, що вчинені ОСОБА_7 , а це - 8 епізодів злочинних дій, 5 з яких є тяжкими (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 262 та ч. 1 ст. 263 КК України) та особливо тяжкий злочин (ч.4 ст.187 КК України); що колегією суддів вірно встановлено особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочинів був неповнолітнім, до затримання не працював, раніше судимий.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 прокурор вважає її вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки за епізодами викрадення мобільного телефону у ОСОБА_12 , заволодіння автомобілем ОСОБА_13 (ч. 2 ст. 289 КК України), розбійного нападу на ОСОБА_13 (ч. 4 ст. 187 КК України) вина ОСОБА_5 повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою та не суперечать один одному. Крім того, вважає, що судом вірно надано оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 в частині вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 без ОСОБА_5 та оцінено їх критично, як спробу створити алібі останньому, адже вони повністю спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Встановлені судом першої інстанції обставини.

27 грудня 2012 року приблизно о 18.00 год. неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись на перехресті вул. Чкалова та вул. 9 Слобідської в м. Миколаєві, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_15 , якого засуджено Ленінським районним судом м. Миколаєва 24 червня 2014 року, шляхом ривку, відкрито заволоділи майном ОСОБА_16 , а саме: жіночою сумкою вартістю 130 грн.; мобільним телефоном Нокіа Е50 вартістю 700 гривень, гаманцем вартістю 100 грн.; грошима в сумі 1 700 грн.; ключами в кількості 3-х штук, які для потерпілої не представляють матеріальної цінності.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 незаконно заволоділи майном на загальну суму 2630 грн., чим завдали матеріальних збитків ОСОБА_16 на вказану суму. Після цього з викраденим майном з місця злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.
Крім того, 08 жовтня 2014 року приблизно о 07.00 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав: ноутбук марки «Samsung NP300E5C» вартістю 7000 грн.; куртку сіро-синього кольору вартістю 500 грн.; спортивний костюм вартістю 800 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 незаконно заволодів майном ОСОБА_17 на загальну суму 8300 грн., після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 02 листопада 2014 року приблизно о 14.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці трамваю «8 Поздовжня», розташованій на перехресті вул. Будівельників та вул. 8 Поздовжня у м. Миколаєві, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, став на трамвайній колії перед вагоном трамваю № 206, який рухався маршрутом № 6 «Промислова зона - Центральний ринок» та за кермом якого знаходилася водій ОСОБА_18 . На декілька звукових сигналів водія трамваю ОСОБА_7 не реагував та продовжував тривалий час знаходитись на рейках, чим перешкоджав руху трамваю.
Коли водій вийшла з салону трамваю та зробила зауваження ОСОБА_7 , вимагаючи від нього звільнити колію, то останній повів себе неадекватно і зухвало. А саме, грубо порушуючи громадський порядок, усвідомлюючи, що ОСОБА_18 знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, а також те, що поруч із трамвайною зупинкою в той час перебувала велика кількість громадян, ОСОБА_7 почав голосно висловлюватися на адресу ОСОБА_18 нецензурною лайкою, погрожувати їй фізичною розправою. Перехожі громадяни стали робити йому зауваження, але ОСОБА_19 їх проігнорував та став висловлюватися нецензурною лайкою також і на адресу оточуючих громадян, продовжуючи перешкоджати руху трамваю.
Не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, ОСОБА_7 заскочив до салону трамваю та нехтуючи присутністю навколо пасажирів та загально прийнятими нормами поведінки, вирішив з`ясувати у водія трамваю навіщо вона робила йому зауваження. З цією метою ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_18 та, проявляючи особливу зухвалість, дістав ніж, який носив при собі, та став демонструвати його водієві та пасажирам трамваю, в зв`язку з чим деякі з них, будучи наляканими, були змушені залишити салон трамваю. При цьому ОСОБА_7 знову виражався нецензурною лайкою та на зауваження громадян, які вимагали від нього припинення хуліганських дій, не реагував.
Загалом хуліганські дії ОСОБА_7 тривали значний проміжок часу - до 25-30 хвилин, чим останній суттєво порушив звичайну роботу громадського транспорту, на деякий час припинивши рух трамваю та створивши затор на даній ділянці руху для інших трамваїв.
Крім того, 01 листопада 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 вступив в злочинну змову із ОСОБА_5 , направлену на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу. З метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , діючи за вказівкою ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом обману проник до житла ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 . Знаходячись у вищевказаній квартирі, з метою подолання опору з боку ОСОБА_13 та подальшого заволодіння його майном, спричинив останньому невстановлену кількість ударів в різні частини тіла, в тому числі і по голові, завдавши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток і хрящів носа, перелому верхньої щелепи, саден, синців і рани в області голови і обличчя. А також обширних ділянок субарахноідальних крововиливів, епідуральних крововиливів, лінійного перелому кісток основи черепа, що утворилися від дії тупих твердих предметів, від яких ОСОБА_13 помер в лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва. Після спричинення тілесних ушкоджень, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 заволоділи майном ОСОБА_13 , а саме: мобільним телефоном «Флай» вартістю 1 500 грн.; телевізором марки «Еленберг» вартістю 2 000 грн.; ящиком з інструментами загальною вартістю 500 грн.;стаціонарним телефоном вартістю 300 грн.; 2 банківськими картками банку «ПриватБанк», які не представляють матеріальної цінності; мобільним телефоном марки «Нокіа 6030» вартістю 200 грн.; DVD програвачем марки «Орион» вартістю 1 000 грн.; соковижималкою марки «Еленберг» вартістю 200 грн.; мобільним телефоном марки «Моторола» вартістю 50 грн.; фотоапаратом марки «ВИЛИЯ-АВТО» вартістю 50 грн.; зарядним пристроєм марки «Еленберг», який матеріальної цінності для потерпілої не представляє; зарядним пристроєм марки «Нокіа», який матеріальної цінності для потерпілої не представляє.
Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заволоділи майном ОСОБА_13 на загальну суму 5 800 грн.
Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому за власним розсудом.
Крім того, 01 листопада 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на АДРЕСА_3 , маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень та подальше заволодіння чужим майном, напав на ОСОБА_13 та наніс останньому руками та ногами невстановлену кількість ударів кулаками та ногами в різні частини тіла та один удар наповненою скляною банкою по голові, чим спричинив ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, у вигляді лінійного перелому кісток основи черепу, субарахноїдальних та епідуральних крововиливів, від яких останній помер.
Крім того, 01 листопада 2014 року ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_13 , перебуваючи в квартирі останнього на АДРЕСА_3 , викрав з вищевказаної квартири 15 патронів калібру 5,45 мм, які є бойовими припасами та, не маючи передбаченого законом дозволу на їх зберігання і носіння, незаконно переніс та став зберігати дані боєприпаси у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де заховав їх біля трансформаторної підстанції.
03 листопада 2014 року приблизно о 12.05 год. під час огляду місця події біля будинку № 4 на пр. Леніна в м. Миколаєві виявлено та вилучено боєприпаси, а саме 15 патронів калібру 5,45 мм, які ОСОБА_7 зберігав без передбаченого законом дозволу.
Крім цього, 01 серпня 2014 року в період часу з 16.00 год. до 17.00 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, з наміром заволодіти чужим майном, проник через незачинені вхідні двері до квартири АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав: золотий ланцюжок вагою 2,92 гр. вартістю 632 грн.; золотий хрестик вагою 1,76 гр. вартістю 380 грн.; мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 490 грн.; мобільним телефоном «Нокіа» вартістю 1300 грн.; гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє.
Таким чином, ОСОБА_7 незаконно заволодів майном ОСОБА_20 на загальну суму 2 802 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
10 вересня 2014 року приблизно 02.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на АДРЕСА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав мобільний телефон «Lenovo S 860», завдавши потерпілому ОСОБА_12 , матеріальні збитки на суму 5 113,00 грн.
З викраденим мобільним телефоном ОСОБА_5 з місця пригоди зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_5 приблизно у березні 2014 (точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено), знаходячись на території гаражного кооперативу «Івушка» на вул. Енергетиків, 2-А в м. Миколаєві, проник до гаражу № НОМЕР_1 та незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2101» білого кольору державний номер НОМЕР_2 вартістю 7184,06 грн., що належав ОСОБА_13 .
Після чого з місця скоєння злочину ОСОБА_5 на викраденому автомобілі зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 01 листопада 2014 року точний час в ході досудового розслідування не встановлено, він, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 не виповнилось 18 років, тобто він є неповнолітнім, за допомогою психічного впливу, який виразився у наданні порад про місце і спосіб вчинення злочину, запропонував останньому викрасти чуже майно шляхом розбійного нападу, на що ОСОБА_7 дав свою згоду, тим самим втягнув останнього в злочинну діяльність.
Так, 01 листопада 2014 року з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, проникли до житла ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , та спричинили останньому тілесні ушкодження та заволоділи його майном.
За обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України, суд прийшов до висновку, що його вина не доведена.
Так, суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 по даному епізоду вину не визнав та пояснив, що він не знав скільки Бєлохатюку років. Не пропонував Бєлохатюку вчинити розбійний напад на Остроуха та спричинити останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що обставини знайомства з ОСОБА_21 він не пам`ятає. Зустрівся за 2-3 місяця до розбійного нападу на ОСОБА_13 . Він не казав ОСОБА_21 , скільки йому років. ОСОБА_21 також його про це не питав. Заволодів майном ОСОБА_13 сам без участі ОСОБА_21 . Тілесні ушкодження потерпілому він наніс сам.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 не доведена та він підлягає виправданню за недоведеності у вчиненні відповідного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення скарг без задоволення, а вироку суду без змін, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Суд першої інстанції повно дослідив надані сторонами кримінального провадження докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи, оцінив твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів і прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_5 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про непричетність до викрадення мобільного телефону у ОСОБА_12 спростовуються показаннями самого потерпілого ОСОБА_12 , який в суді першої інстанції пояснив, що він з ОСОБА_5 та двома дівчатами, з якими щойно познайомились, пішли до нього додому до квартири АДРЕСА_7 . Дівчата слухали музику на його телефоні, а ОСОБА_5 пішов в магазин за випивкою. Через довгу відсутність ОСОБА_5 пішов подивитися, де той перебуває. Телефон залишився у дівчат. ОСОБА_5 не знайшов. Коли повернувся, то в квартирі не було ані дівчат, ані телефону, ані ОСОБА_5 .
Показання потерпілого узгоджуються з даними протоколу прийняття його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 вересня 2014 року.
Показання потерпілого ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні пояснила, що ввечері 10.09.2014р. вона з подругою познайомилися з ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Коли вони виходили з квартири, то ОСОБА_5 спитав, в кого є паспорт, пояснивши, що йому з дозволу ОСОБА_12 потрібно закласти телефон, щоб далі поїхати гуляти. На прохання ОСОБА_5 на вул. 3 Слобідська мобільний телефон «Леново» вона заклала до ломбарду «Скарбниця» за 1 250 грн., які передала ОСОБА_5 .
Показання свідка ОСОБА_22 в частині закладення вказаного мобільного телефону «Леново» узгоджуються з даними довідки ломбарду «Скарбниця», відповідно до яких 10 вересня 2014 року о 05.15 год. ОСОБА_22 здала до ломбарду мобільний телефон «Леново S860» (т. 1 а. с. 237).
Ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав у потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_22 для обмови обвинуваченого ОСОБА_5 . Не вказував на такі обставини і сам апелянт.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про непричетність до вчинення злочинів відносно потерпілого ОСОБА_13 , а саме незаконного заволодіння його автомобілем та розбійного нападу на останнього, то вони спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так, відповідно до показань потерпілої ОСОБА_23 в судовому засіданні, покійний Остроух ОСОБА_24 - її рідний брат, який жив сам на АДРЕСА_3 . З липня по вересень у ОСОБА_13 проживав їх третій брат. У ОСОБА_24 був автомобіль марки Жигулі, який стояв в гаражі в районі нафтобази. ОСОБА_13 свою машину нікому не давав. Брат та її син бачили, що в машині їздять незнайомі хлопці, які іноді приходили до ОСОБА_24 . Також бачили, що на гаражі замок був спиляний і висів інший замок, тому здогадались, що вони її викрали. Надалі викрадачі потрапили в аварію і розбитий автомобіль знаходився на стоянці.

02.11.2014 року приблизно о 12.00 год. з телефонного повідомлення сусідки дізналася, що у брата відчинені двері. Зайшла до квартири і побачила брата в крові. Викликала міліцію та швидку допомогу. В квартирі після смерті брата виявила зникнення: телевізору, ДВД, ящику з інструментами, мобільних телефонів: «Моторола» та сенсорного телефону, соковижималки, фотоапарату старої моделі, телевізору нової моделі.

Показання потерпілої ОСОБА_23 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_25 , який суду пояснив, що померлий ОСОБА_13 - його рідний брат. Він проживав в нього вдома з 07 липня по 07 жовтня 2014 року. У брата був автомобіль ВАЗ 2101, який десь у березні угнав ОСОБА_5 .
Показання потерпілої ОСОБА_23 та свідка ОСОБА_25 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_26 , який в судовому засіданні пояснював, що рік тому до нього підійшов співробітник міліції та спитав, чи не продав дядько машину, тому що він бачив її у місті. Прийшов до дядька, але він сказав, що машина в гаражі. Наступного дня співробітник міліції йому знову казав, що бачив машину в місті. Просив дядька піти в гараж, але той наполягав, що машина в гаражі.
Показання свідка ОСОБА_25 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_27 , яка суду пояснила, що з ОСОБА_28 , який останнім часом жив сам, була в добрих відносинах і спілкувалась з ним щодня. Бачила людей які приходили до ОСОБА_13 , в тому числі і ОСОБА_5 . ОСОБА_24 казав їй, що в нього угнали машину. Пояснив, що знайомі хлопці потайки з кишені забрали у нього ключі від машини та ключі від квартири.
Показання потерпілої ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 в частині належності вказаного автомобілю загиблому узгоджуються з даними витягу на автомобіль ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_13 (т. 2 а. с. 22).
Показання потерпілої ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 в частині звернення за життя загиблого ОСОБА_13 до міліції з приводу викрадення у нього речей та автомобілю узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 квітня 2014 року, згідно якого ОСОБА_13 просив вжити заходів до невідомого чоловіка, який назвався ОСОБА_29 та який в період часу з 11 квітня по 24 квітня 2014 року, знаходячись у нього вдома в квартирі АДРЕСА_8 , таємно викрав два мобільні телефони Нокіа та ноутбук, а також без дозволу взяв його автомобіль марки ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 153).
Зазначене спростовує твердження апелянта ОСОБА_5 про те, що він їздив на автомобілі ОСОБА_13 з дозволу останнього.
Вищенаведені докази узгоджуються також і з даними заяви потерпілої ОСОБА_23 про вжиття заходів до невідомої особи, яка приблизно в середині березня 2014 року викрала належний її брату автомобіль марки ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_2 з гаражного кооперативу «Ивушка» на вул. Енергетиків, 2-а в м. Миколаєві, на території якого був оглянутий гараж № НОМЕР_1 , відповідно до протоколу огляду від 24 квітня 2014 року з фото таблицею до нього (т. 1 а. с. 154, т. 2 а. с. 5 - 6).
За даними протоколу огляду від 14 січня 2014 року з фототаблицею до нього місцем огляду є територія автостоянки на вул. Новозаводська, 7 в м. Миколаїв, де виявлено автомобіль ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_2 . По всьому корпусу автомобіля та на багажнику автомобіля вм`ятини. При відкритті капоту на бочках відсутні кришки та відсутня акумуляторна батарея (т. 2 а. с. 18, 19 - 21).
Сам факт користування автомобілем ОСОБА_13 апелянтом ОСОБА_5 не оспорюється, як і складання відносно нього протягом часу користування цим автомобілем протоколів про адміністративні правопорушення.
Ці його показання узгоджуються: з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12 грудня 2014 року, згідно яких свідок ОСОБА_30 впізнав ОСОБА_5 як особу, на яку 09 квітня 2014 року ним був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, як на особу, що на пр. Миру в м. Миколаєві керувала автомобілем «копійка». Він назвався ОСОБА_5 (т. 2 а. с. 7); з копіями протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 від 09 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП № 504646, від 10 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП № 510882, від 09 квітня 2014 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП № 526923, відповідно до яких ОСОБА_5 керував автомобілем ВАЗ 2101 державний номер НОМЕР_2 (т. 2 а. с. 14 - 16); з даними постанов Ленінського районного суду м. Миколаєва: від 03 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб, та від 11 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб (т. 2 а. с. 12 13, 10 11).
Показання потерпілої ОСОБА_23 в частині спричинення тілесних ушкоджень її брату ОСОБА_13 під час пограбування його квартири узгоджуються: з даними протоколу огляду місця події від 02 листопада 2014 року з фото таблицею до нього, згідно яких об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_8 , відповідно до яких: замок без видимих пошкоджень, поверхня замка та вхідної двері з зовнішньої сторони забруднена речовиною бурого кольору; в коридорі килимки знаходяться в хаотичному положенні, на підлозі знаходяться залишки скла, варення та речовина бурого кольору; на дверях сліди речовини бурого кольору; зафіксовано розташування кімнат в квартирі та речей в кімнатах; також зафіксовано безлад в кімнатах, речі розкидані по підлозі, де також знаходиться і свідоцтво про народження ОСОБА_13 ; один з диванів відкритий, тумбочки та меблева стінка з відкритими ящиками та дверцятами. В ході огляду вилучено речовину бурого кольору з вхідних дверей, з підлоги та з килимка, 6 слідів папілярних узорів, коробку синього кольору з кімнати (т. 1 а. с. 156 161, 162 165);

Також показання потерпілої підтверджуються даними протоколу огляду трупа від 02 листопада 2014 року з фото таблицею до нього, згідно яких труп ОСОБА_13 розташований в приміщені моргу ЛШМД м. Миколаєва. Область голови має значні синюшності та гематоми. (т. 1 а. с. 166, 167 168); даними висновку судово-медичної експертизи № 2580 від 24 листопада 2014 року, згідно якого, смерть гр. ОСОБА_13 настала в результаті черепно-мозкової травми у вигляді лінійного перелому кісток основи черепа, епідуральних крововиливів, обширних ділянок субарахноідальних крововиливів, що супроводжувалось набряком та набуханням речовини головного мозку з подальшим вклиненням стволових структур у великий потиличний отвір, що підтверджується даними судово-гістологічного дослідження, при судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді: рани в потиличній області зліва; синців в області обличчя, шиї, верхньої кінцівки; саден в області голови та обличчя; перелому кісток та хрящів носу; лінійного перелому верхньої щелепи; обширних ділянок субарахноідальних крововиливів; епідуральних крововиливів; лінійного перелому кісток основи черепа; повних поперечних переломів лівого та правого великих ріжків під`язичної кістки; переломів ребер зліва: 2-5-го по передній пахвовій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини.
Всі вищеописані тілесні ушкодження прижиттєві, на що вказує наявність крововиливів в місцях ушкоджень.
Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток та хрящів носу, перелому верхньої щелепи, саден, синців та рани в області голови та обличчя, а також обширних ділянок субарахноідальних крововиливів, епідуральних крововиливів, лінійного перелому кісток основи черепа утворились від дії тупих твердих предметів, у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть та мають прямий причинний зв`язок.
Тілесні ушкодження у вигляді повних поперечних переломів лівого та правого великих ріжків під`язичної кістки утворились від дії тупого твердого предмету в результаті деформації надмірного згинання кістки, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення.
Тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер зліва: 2 - 5-го по передній пахвовій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини; праворуч 7, 8-го по передній пахвовій лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини є локальними, які утворились від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. За ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Колегія суддів вважає надуманими доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо того, що він не причетний до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 і даний злочин вчинив ОСОБА_7 самостійно, з огляду на наступне.
ОСОБА_5 стверджує, що його речі були вилучені у нього в райвідділі без понятих, та надалі були підмінені працівниками карного розшуку і на експертизу направлені не його речі, а в експертизі зазначені лише припущення експерта, але ці твердження спростовуються наступними доказами.
Так, свідок ОСОБА_31 суду першої інстанції показала, що обвинувачений ОСОБА_5 її колишній чоловік. Він вживав алкогольні напої, не працював, пропивав речі, тому 16 жовтня 2014 року вони розлучились. 28 жовтня 2014 року ОСОБА_5 пішов і його не було три доби. Його шукали працівники міліції і коли він 02 листопада 2014 року, прийшовши додому, вчинив сварку, вона викликала міліцію, працівники якої затримали ОСОБА_5 . Її чоловік був взутий у чорні черевики, в яких він пішов з дому 28 жовтня 2014 року і в них же повернувся до місця їх проживання 02 листопада 2014 року.
За даними протоколу затримання ОСОБА_5 як підозрюваного від 03 листопада 2014 року у присутності захисника ОСОБА_32 (т. 2 а. с. 63 - 64) під час затримання у присутності понятих був проведений його особистий обшук, в ході проведення якого було вилучено чорну куртку, сірий светр з вставками, чорні спортивні штани, напівчеревики, картку від сім-картки «Лайф» з номером ( НОМЕР_3 ), карточку від сім-карти оператора «МТС» з написаним чорною пастою номером ( НОМЕР_4 ) (т. 2 а. с. 65).
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що в міліції у присутності понятих у нього був вилучений його одяг, в тому числі і взуття.
За даними висновку судово-медичної експертизи речових доказів № 648 від 03 грудня 2014 року одягу ОСОБА_5 (вилученого у нього під час його обшуку при його затриманні, який наданий на експертизу у поліетиленовому пакеті (що зав`язаний на вузол, прошитий стиплером, підписаний, опечатаний) цілісність якого не порушена), на підставі даних судово-медичного дослідження речових доказів, встановлено, що на черевиках, наданих на експертизу, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антигени В і Н ізосерологічної системи АВО.

За висновком молекулярно-генетичної експертизи № 10 від 23 січня 2015 року генетичні ознаки крові в імунологічному об`єкті «648/11» на правому черевику (об`єкт № 1) збігаються з генетичними ознаками потерпілого ОСОБА_13 (об`єкт № 1 у ВЕ № 1082 від 10 грудня 2014 року. Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак визначених у зразку крові потерпілого ОСОБА_13 та слідів крові на правому черевику складає 5,7 х 10-26. Сукупність генетичних ознак, визначена у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 17 септильйонів осіб.

Згідно даних висновку дактилоскопічної експертизи № 256 від 20 листопада 2014 року слід папілярного узору пальця руки з розмірами сторін 14х28 мм, що був виявлений на поверхні кришки від коробки, вилученої 02 листопада 2014 року під час огляду місця події за фактом розбійного нападу на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в квартирі АДРЕСА_8 , залишений безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_5 , дактилоскопічна карта якого надійшла на експертизу в якості порівняльного матеріалу (т. 1 а. с. 185 - 193).
Висновки зазначених експертиз беззаперечно доводять факт знаходження ОСОБА_5 в квартирі потерпілого ОСОБА_13 під час розбійного нападу на останнього, та спростовують твердження щодо самостійного вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 .
Не є слушними доводи ОСОБА_5 , щодо того що його не знайомили з постановою про відбирання у нього зразків крові, і це свідчить про те, що в нього взагалі не відбирались зразки крові на експертизу.
Так, прокурором апеляційному суду надані: доручення слідчому про відкриття матеріалів даного кримінального провадження, протокол отримання зразків для експертизи, а також перелік матеріалів кримінального провадження до яких, в порядку ст. 290 КПК України наданий доступ підозрюваному ОСОБА_5 , в якому міститься і постанова про відібрання зразків і протокол отримання зразків.
При цьому і перелік і протокол містять підпис обвинуваченого. В кінці переліку ОСОБА_5 зазначає, що йому був відкритий доступ до всіх матеріалів, в тому числі і до постанови прокурора та протоколу отримання зразків крові для експертизи, він з усіма ними ознайомився, а також переглянув записи на ДВД диску, але вину у всіх злочинах не визнає. Також перелік містить підпис захисника обвинуваченого.
ОСОБА_5 в апеляційній скарзі і доповненнях до неї також стверджує, що висновок експерта, що його кров належить до групи «В» не відповідає дійсності, оскільки в нього інша група крові, яка вказана у військовому квитку і відноситься до групи А( II) Rh + позитивний ( а.п. 172-173, т.1 ,а. п.73 т.3)
На зазначені обставини ОСОБА_5 посилається і в касаційній скарзі.
На підставі цього помилкового висновку експерта вважає, що відсутні дані, які б підтвердили його причетність до вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Але, як вбачається з вироку, суд першої інстанції обгрунтував виноватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, виключно показаннями свідків: ОСОБА_31 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_23 , ОСОБА_35 , протоколом обшуку особи, висновком експерта № 10 від 23.01.2015 року, згідно якого генетичні ознаки крові в імунологічному обєкті № 648 /11, вилученому у ОСОБА_5 , а саме на правому черевику, збігаються з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_13 , та висновком експерта за № 256 від 20.11.2014 р., згідно якого слід папілярного узору пальця руки, що був виявлений на поверхні кришки від коробки, залишеній безіменним пальцем лівої руки ОСОБА_5 та іншими доказами.
За такого, стверджувати про недоведеність участі ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, як у суду 1 інстанції так і в апеляційного суду підстав не має.
Щодо посилання у вироку на інші висновки експертів, пов`язаних із аналізом групи крові то вони не є вирішальними при визначенні винуватості ОСОБА_5 у вчиненні розбою і не впливають пріоритетом на сукупність доказів щодо визнання їх допустимими.
Окрім того, у суду апеляційної інстанції відсутні дані щодо помилковості визначення експертом групи крові у ОСОБА_5 , як і відсутні достовірні дані щодо правильності запису групи крові ОСОБА_5 зроблені у його військовому квитку.
Отже, основним доказом на підтвердження вчинення ОСОБА_5 розбою є ті об`єктивні обставини, що він в момент вчинення злочину знаходився в квартирі ОСОБА_13 , про що свідчить кров потерпілого на його правому черевику і слід пальця його руки залишений в квартирі потерпілого.
Твердження ОСОБА_5 що він за декілька днів до вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_13 був у останнього в квартирі і тоді міг залишити слід пальців руки, спростовується показаннями свідка ОСОБА_25 ( брата потерпілого), який пояснив, що він тривалий час жив з загиблим, а саме до середини жовтня 2014 року і за цей час ОСОБА_5 ні разу в квартирі не був.
Інші допитані свідки також не підтвердили, щоб напередодні злочину ОСОБА_5 був у житлі ОСОБА_13 і таким чином міг залишити папілярний узор пальця лівої руки.
За такого апеляційний суд приходить до висновку, що зазначений довід ОСОБА_5 є необгрунтованим і направленим на уникнення кримінальної відповідальності.
Показання потерпілої ОСОБА_23 в частині викрадення з квартири її загиблого брата ОСОБА_13 певних речей, в тому числі і сенсорного мобільного телефону та ящику з інструментами, підтверджені показаннями свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_36 .
Так, свідок ОСОБА_37 показав, що він працював охоронцем в магазині «24 години». ОСОБА_5 під час перезміни залишив в магазині ящик, який забрав після 12-ої ночі.
Показання свідка ОСОБА_33 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_34 , яка суду пояснила, що на початку листопада 2014 року приблизно о 23.00 год. приїхала на перезміну до магазину. В магазині під холодильником стояв ящик. Продавець сигарет сказала, що ящик залишив хлопець. Приблизно о 00.00 год. зайшов хлопець, взяв каву, а через деякий час повернувся та забрав ящик.
Показання свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 (працівників магазину) узгоджуються з даними протоколу огляду предмета від 13 листопада 2014 року, за якими об`єктом огляду є DVD-R диск, на якому знаходяться 5 файлів з відео щодо подій, що мали місце в магазині 01 листопада 2014 року, починаючи з 21.41 год., а також 02 листопада 2014 року, починаючи з 00.18 год., на яких зафіксовано, як в приміщення магазину зайшов ОСОБА_5 , згодом підійшов до виходу та з підлоги взяв та переніс валізу-кейс в район холодильних вітрин. Потім придбав пляшку горілки та вийшов. Через певний час вже 02 листопада 2014 року після 00.18 год. ОСОБА_5 знов зайшов до приміщення магазину та забрав кейс-валізу, що раніше залишив на підлозі, та, тримаючи його в руках, вийшов з магазину (т. 1 а. с. 217 - 218).
Відповідно до показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_38 восени 2014 року біля магазину «Вел Март» за пропозицією ОСОБА_7 та ОСОБА_5 купив у них за 400 грн. сенсорний телефон марки «Fly».
За протоколом огляду від 03 листопада 2014 року був вилучений та оглянутий сенсорний мобільний телефон марки «Fly» чорного кольору, який зі слів ОСОБА_39 він придбав у валютчика на ім`я ОСОБА_40 на ринку «Колос» 02 листопада 2014 року (т. 1 а. с. 219).
Сукупність всіх вищенаведених доказів спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
За такого, дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_5 про те, що не допитані всі поняті і свідки, які, окрім іншого, могли б підтвердити його непричетність до вчинення злочинів, то вони є неконкретними та голослівними, оскільки в суді першої інстанції ані він, ані його захисники не заявляли жодних клопотань з цього приводу, а суду апеляційної інстанції обвинувачений так і не зміг пояснити, яких саме свідків потрібно допитати та які конкретні обставини вони можуть пояснити.

В касаційній скарзі ОСОБА_5 визнає свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.( а.к.п. 4 т.3)

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про неповноту досудового розслідування (щодо не проведення відтворення та впізнання, тощо) є неспроможними, оскільки конкретний обсяг проведених слідчих дій визначає слідчий та прокурор процесуальний керівник.
Крім того, всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні проведені і надані стороною обвинувачення докази в своїй сукупності є достатніми для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції діючого кримінального процесуального законодавства при розгляді даної кримінальної справи та ухваленні вироку.

За такого, відсутні підстави для зміни або скасування вироку, а відтак і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині.

Окрім того, діючим кримінальним процесуальним законом не передбачено такого виду рішення, як направлення справи на досудове розслідування, як і не передбачено такої стадії досудового розслідування.

Апелянтом ОСОБА_5 не наведено жодної з підстав, передбачених ст. 415 КПК України, для нового розгляду в суді першої інстанції, що також свідчить на користь висновку апеляційного суду про відсутність підстав як для скасування вироку, так і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Всі інші доводи апелянта ОСОБА_5 не впливають на суть прийнятого апеляційним судом рішення.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено у відповідності з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України у виді позбавлення волі на певний строк у наближеному до мінімального розмірі санкції ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, а за ч. 4 ст. 187 КК України у розмірі санкції, що не є максимальним, і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України призначено із застосуванням найбільш м`якого принципу - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

А тому відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_5 покарання надмірно суворим.
При цьому суд належним чином врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчинених ОСОБА_5 злочинів, один з яких є особливо тяжким (ч. 4 ст. 187 КК України), інший тяжким (ч. 2 ст. 289 КК України), а останній злочином середньої тяжкості (ч. 1 ст. 185 КК України); дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який в силу ст. 89 КК України є не судимим, на обліку МОПЛ та ОНД не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, за місцем тимчасового тримання позитивно; дані висновку судово-психіатричної експертизи № 596 від 08 грудня 2014 року, згідно яких ОСОБА_5 в момент вчинення кримінального правопорушення хронічним психічним захворюванням, слабоумством, тимчасово хворобливим розладом особистості не страждав та не страждає в теперішній час, а виявляв та виявляє в теперішній час ознаки вживання алкоголю зі шкідливими наслідками. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому кримінальне правопорушення, як і в теперішній час, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує.
Що стосується апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд приходить до наступного.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України за обставин, викладених у вироку суду, правильність кваліфікації його дій та встановлені судом фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оскаржуються, а тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом вирок у цій частині не переглядається.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_7 покарання є безпідставними та непереконливими.
Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 98, 102 ч. 3 п. 5, 103 КК України. Судом першої інстанції в повній мірі враховано: ступінь тяжкості вчинених ним злочинів - особливо тяжкий (ч. 4 ст. 187 КК України), тяжкі злочини (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України), злочини середньої тяжкості (ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України) та злочин невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 296 КК України); обставини справи; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , раніше судимого, що характеризується за місцем навчання - в основному позитивно, за місцем проживання - негативно, перебуває на обліку в ВКМСД Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, з 25 листопада 2011 року - на обліку в ОНД з діагнозом: «Зловживання каннабіноїдами та алкоголем»; дані судово-психіатричної експертизи № 595 від 08 грудня 2014 року; пом`якшуючу покарання обставину - вчинення злочинів неповнолітнім; обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищевказаного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства з урахуванням вимог ч. 2 ст. 103 КК України та без застосування конфіскації майна згідно ч. 2 ст. 98 КК України.
Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, враховуючи вчинення ОСОБА_7 8 злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином (ч.4 ст. 187 КК України) та 5 є тяжкими (ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України).
За такого суд першої інстанції належним чином врахував таку пом`якшуючу його покарання обставину, як - вчинення злочину неповнолітнім.
Ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено наявності таких пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
А тому є такими, що не ґрунтуються на законі апеляційні доводи захисника про наявність законних підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Апеляційним судом не встановлено підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання занадто суворим, як за кожен окремий злочин, так і за сукупністю злочинів.
Доводи захисника про неврахування судом визнання ОСОБА_7 вини по епізоду крадіжки у ОСОБА_20 , як підстави для пом`якшення покарання, є безпідставними з огляду на кількість та тяжкість вчинених ним злочинів, конкретних обставин вчинених злочинів в тому числі і вчинення особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, даних про його особу.
Тому апеляційний суд приходить до переконання, що призначене покарання відповідає його меті у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Також неспроможними є аргументи апелянта ОСОБА_6 про розгляд провадження за цим епізодом з істотним порушенням п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України та про наявність підстав для безумовного скасування вироку в цій частині.

Так, відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Але зважаючи на данні матеріалів провадження та телефонне повідомлення апеляційному суду від потерпілого ОСОБА_20 (1946 року народження) вбачається, що всі сповіщення як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, він отримував, проте до суду першої інстанції з`явився лише на перше засідання, повідомивши секретаря, що більше приходити до суду не буде. Не бажав брати участь і в апеляційному суді.

Таким чином, потерпілий ОСОБА_20 належним чином повідомлявся про дату, час і місце судових засідань суду першої інстанції, а тому відсутні підстави вважати, що його права потерпілого порушені у спосіб, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України. А тим більш за умови, що він сам про такі порушення своїх прав не заявляв.
З огляду на наведене відсутні підстави для зміни або скасування вироку, про що просить апелянт, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
За положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню в строк відбування призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_5 покарання, строк тримання кожного з них під вартою до набрання вироком законної сили, як запобіжного заходу, з 19 березня 2016 року по 21 грудня 2016 року (включно) та з 19.09.2018 року по 10.01.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а в період з 22.12.2016 року по 18.09.2018 року день за день.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_5 покарання, строк тримання кожного з них під вартою до набрання вироком законної сили, як запобіжного заходу, з 19.03.2016 року по 21.12.2016 року (включно) та з 19.09.2018 року по 10.01.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а в період з 22.12.2016 року по 18.09.2018 року день за день.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий :

Судді: