Номер провадження: 11-сс/813/366/19
Номер справи місцевого суду: 522/2509/19 1-кс/522/2806/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000639 від 08 лютого 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 квітня 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги захисник послалася на те, що підозра ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому злочину є необґрунтованою та не підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. Зазначила, що в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, що містять опис особи, яка підозрюється у нанесенні потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Також захисник звернула увагу на той факт, що ОСОБА_8 був затриманий тільки через 8 днів після завдання потерпілому тілесних ушкоджень, що в сукупності з іншими матеріалами провадження викликає сумнів в причетності підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення злочину, який йому інкримінують.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження апеляційний суд, керуючись ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Так, відповідно до клопотання слідчого ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 08 лютого 2019 року в нічний час доби, знаходився у парку ім.Тараса Шевченка в м.Одесі, неподалік пам`ятника «Невідомому матросу» де в цей час також знаходився ОСОБА_10 . Зустрівшись біля меморіалу де палає «Вічний вогонь» за вказаною адресою приблизно о 01:20 год. у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на підставі неприязних відносин, що виникли раптово, розпочався конфлікт в ході якого вони почали виражатися брутальною лайкою та ображати один одного. В ході конфлікту слова ОСОБА_10 образили ОСОБА_8 , що обумовило у останнього прояв у його поведінці агресії, у зв`язку з чим, у нього виник злочинний намір, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на нанесення тяжких тілесних пошкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 пішов в парк де знайшов дерев`яну палицю та взявши її в руки, наблизився до потерпілого в притул та умисно почав наносити численні удари вказаною дерев`яною палицею по тілу та голові ОСОБА_10 , що повалило потерпілого на асфальтне покриття та він перестав чинити опір. З отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_10 був доставлений до КУ міської клінічної лікарні № 11 з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, рублена рана тім`яної області з права, де йому була надана невідкладна медична допомога.

ОСОБА_8 після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , з місця вчинення злочину зник.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та 17 лютого 2019 року його було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 про вчинення у відношенні нього злочину за вищеописаних обставин;
- протоколом огляду відеозапису із камер зовнішнього відеоспостереження системи "Безпечне місто" за період часу із 23:30 години 07 лютого 2019 по 00:00 годин 08 лютого 2019 року;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання потерпілому ОСОБА_10 , в ході якого він вказав на підозрюваного ОСОБА_10 , як на особу, що заподіяла йому тілесні ушкодження;
- протоколом одночасного допиту потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_8 ,
- іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України. При цьому, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 апеляційний суд визнає необгрунтованими, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Таким чином, згідно з вимогами ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується і тими обставинами, що у ОСОБА_8 взагалі відсутні міцні соціальні зв`язки, у нього не має сім`ї та утриманців, він не працевлаштований, не має законних джерел доходу та постійного місця проживання. Крім того, раніше ОСОБА_11 двічі притягався до кримінальної відповідальності, що характеризує його з негативної сторони.

Крім того, апеляційний суд враховує і поведінку підозрюваного ОСОБА_11 безпосередньо після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, який з місця вчинення злочину зник та жодним чином не намагався надати першу допомогу потерпілому, залишивши його у безпорадному стані.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_11 , який у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно вдасться до спроб залишити територію м.Одеси та уникнути кримінального переслідування.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочин, що інкримінується підозрюваному був вчинений із застосуванням фізичного насильства до потерпілого ОСОБА_10 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 16 квітня 2019 року без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3