Справа № 751/6697/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/247/18
Категорія - в порядку виконання вироку Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

засудженої ОСОБА_6

її захисника адвоката ОСОБА_7

представника виправної установи ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали справи за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_6 від відбування покарання.

Приймаючи рішення суд вказав, що засуджена поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення. Засуджена ОСОБА_6 характеризується негативно, допускала порушення встановленого порядку відбування покарання, перебувала на обліку злісних порушників порядку відбування покарання, не проявляє себе у суспільно-корисній діяльності та неготова до самокерованої законослухняної поведінки.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, мотивуючи тим, що суд формально розглянув клопотання її захисника, проігнорував ті обставини, що вона сумлінно та старанно ставиться до своїх обов`язків, на даний час не має порушень трудової дисципліни, постійно залучається до робіт з благоустрою установи, та не зважаючи на погіршення стану здоров`я постійно доводить, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Наголошує на тому, що у неї в свідомості відбулись позитивні зміни, вона не має наміру вчиняти нові злочини. За місцем реєстрації у неї проживає матір пенсійного віку, яка хворіє та потребує піклування. ЇЇ син призваний до лав збройних сил.

Вважає, що незначне порушення режиму та неможливість інколи виконувати трудові обов`язки у зв`язку із поганим станом здоров`я, не можуть слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні.

Заслухавши доповідача, засуджену та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про умовно-дострокове звільнення від покарання, представника виправного закладу та прокурора, які заперечували проти доводів сторони захисту, перевіривши матеріали провадження, особової справи засудженої в двох томах та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженої залишити без задоволення.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

Саме по собі фактичне відбуття частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання. Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд був зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого протягом усього строку відбування покарання.

21 липня 2011 року ОСОБА_6 була засуджена Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 4 ст. 187, п. 12 ч. 2 ст. 115, ст. 353, ч. 1 ст. 70 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Станом на 06.04. 2017 року вона відбула 2/3 частини строку покарання, з урахуванням застосування ч. 5 ст. 72 КК України та зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 25 жовтня 2010 року по 23 грудня 2011 року в подвійному розмірі.

До Чернігівської виправної колонії № 44 ОСОБА_6 прибула з МОЛ м. Луганська 09 листопада 2013 року. По прибуттю була працевлаштована до закрійно-підготовчого цеху маркувальником але незадовільно відносилась до праці, відсоток виконання денного завдання був нижчий середньо-бригадного.

26 лютого 2015 року ОСОБА_6 була поставлена на профілактичний облік установи, як злісний порушник встановленого порядку відбування покарання, з якого її було знято 30 липня 2015 року.

24 травня 2016 року працевлаштована до дільниці по виготовленню товарів народного споживання, до праці відносилась незадовільно, відсоток виконання денного завдання був нижчим за середньо-бригадний.

13 вересня 2018 року працевлаштована до швейного виробництва установи, але не приймає участі у суспільно-корисній праці, на визначене адміністрацією установи місце роботи не виходила та з 02 жовтня 2018 року перебуває на лікарняному.

За час відбування покарання засуджена мала чотири стягнення, які на даний час є погашеними. Заохочення до неї не застосовувались.

Отже, доводи апеляційної скарги про сумлінне ставлення засудженої до праці та сумлінну поведінку, не відповідають дійсності. Засуджена ОСОБА_6 до праці відносилась незадовільно, не виявляла бажання працювати на жодній ділянці, куди її переводили.

У роботах з поліпшення житлово-побутових умов засуджених, допоміжних роботах із забезпечення установи продовольством, ОСОБА_6 приймає участь виключно в порядку черговості та під контролем представників адміністрації.

Хворобливий стан засудженої враховувався при визначенні їй місця роботи. Відповідаючи на питання в апеляційному суді, засуджена ОСОБА_6 пояснювала, що вона працювала в бригаді з людьми, які мають інвалідність, проте не проявила себе як сумлінна працівниця. За медичними показниками вона є працездатною.

Крім того, ОСОБА_6 характеризується, як хитра, вимоглива та зосереджена на власних інтересах особа, що зауваження сприймає на власний розсуд, у спілкуванні з працівниками установи допускала безтактність. У колективі засуджених не завжди правильно будує відносини, здатна до створення конфліктних ситуацій між засудженими.

Саме сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, чого у поведінці засудженої ОСОБА_6 не вбачається.

У даній справі судом першої інстанції були враховані усі обставини залучення до праці, поведінка засудженої протягом усього строку відбування покарання, її характеристика і прийняте обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про умовно -дострокове звільнення від покарання.

Тричі комісією установи розглядались питання щодо зміни умов тримання засудженої 10.12.2015 року, щодо застосування заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким 26.05.2016 року та 06.04. 2017 щодо умовно-дострокового звільнення, і в усіх випадках було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_6 не довела свого виправлення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12