Справа № 136/282/18
провадження № 1-кп/136/87/18
УХВАЛА
іменем України

"27" листопада 2018 р. м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000273 від 05.10.2017, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

за участі сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_4
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 16.10.2018 до свідка ОСОБА_6 було застосовано привід утім його не було доставлено до суду, про поважність причин невиконання приводу особою, яка його виконувала суд не повідомлено.
У судовому засіданні прокурор підтримав подане ним раніше клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за який передбачено законом максимально суворе покарання у виді позбавлення волі строк до 7 років. Під час судового розгляду даного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч. 1 ст.184 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 покладається необхідність запобігання спробам незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також продовження ним злочинної діяльності та необхідність останньому обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підставами вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого та свідків є покази останніх, надані у судовому засіданні, згідно яких обвинувачений після вчинення злочину неодноразово в телефонному режимі погрожував їм фізичною розправою. Крім того, ОСОБА_3 має не зняту та непогашену судимість. Наведене підтверджує наявність вказаних ризиків, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечать їх запобіганню.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник заперечили щодо застосування найсуворішого запобіжного заходу, вказуючи, що на час розгляду кримінального провадження ризики, на які вказав прокурор перестали існувати. Захисник просив застосувати до обвинуваченого як альтернативний та більш м`який запобіжний захід - домашній арешт.

Суд, вислухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках якого подане клопотання, дійшов висновку про таке.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 04.10.2017 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_3 маючи умисел на вчинення хуліганських дій із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для спричинення тілесних ушкоджень, взяв із свого домогосподарства, яке розташоване в АДРЕСА_1 , дерев`яну ніжку від стільця та пішов до ОСОБА_7 , який проживає в АДРЕСА_2 . Зайшовши на територію домогосподарства ОСОБА_7 , ОСОБА_3 грубо порушуючи громадський порядок, реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, безпідставно наніс дерев`яною ніжкою від стільця декілька ударів ОСОБА_7 по голові, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді садна в лівій тім`яній ділянці, яке належить до легких тілесних ушкоджень.
Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, яке вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
З матеріалів кримінального провадження можливо зробити обґрунтоване припущення про вчинення саме ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 має не зняту та непогашену судимість згідно вироку Липовецького районного суду від 16.10.2008 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст.315, ч. 1 ст. 317, ст. 70, 71 КК України, яким його засуджено до остаточного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. 09.12.2011 його було умовно-достроково звільнено від вібування покарання з невідбутим строком покарання в 1 рік 2 місяці 5 днів. Вироком Липовецького районного суду від 10.02.2017 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 місяця арешту, а 16.06.2017 його звільнено із Стрижавської ВК № 81 по відбуттю покарання, однак належних висновків він для себе не зробив та вчинив новий, умисний злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.
Крім того, згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.
В обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 прокурор вказує на наявність ризиків, які вказують на його незаконний вплив на потерпілого та свідків, а також продовження ним злочинної діяльності.
Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд враховує особу обвинуваченого, його попередню поведінку до вчинення даного злочину, а також те, що він неодноразово засуджений, має не зняту та непогашену не одну судимість, ніде не працює, а тому не має засобів до існування.
Доказів того, що обвинувачений може продовжувати свою злочинну діяльності прокурором до матеріалів кримінального провадження не додано та у судовому засіданні ним не доведено, оскільки з часу вчинення даного злочину, тобто більше року, обвинувачений нового злочину не вчинив, отож наявність вказаного ризику не підтверджено.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що у ході судового розгляду було допитано потерпілого та частину свідків, які підтвердили, що обвинувачений після вчинення злочину неодноразово в телефонному режимі погрожував їм фізичною розправою.
Свідка ОСОБА_6 ще не було допитано судом, оскільки за викликами суду він не являється, а ухвала про привід не була виконана.
Встановлені судом обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, відтак з метою запобігання вказаному ризику, суд вважає, за доцільне застосувати щодо обвинуваченого заходи забезпечення даного кримінального провадження, обравши останньому більш м`який запобіжний захід ніж просить прокурор у вигляді особистого зобов`язання, оскільки дійшов до переконання, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, що він зможе запобігти вказаному вище ризику та забезпечить виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.
При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Крім цього, суд вважає, що до свідка, який не з`явився без поважних причин слід застосувати привід, виконання якого слід покласти на відповідний підрозділ органів Національної поліції, оскільки його покази можуть бути важливими для ухвалення законного судового рішення у справі, у зв`язку із чим розгляд кримінального провадження потрібно відкласти.

На підставі викладеного та керуючись ст.131, 179, 194, 196, 372 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Відкласти розгляд даного кримінального провадження на 14.01.2019 о 12:00 годині.
Доставити приводом в зал судового засідання приміщення Липовецького районного суду Вінницької області за адресою м. Липовець, вулиця Шевченка 1, свідка ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_1 .
Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

2) не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) докласти зусиль до пошуку роботи.

5) утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_7 та свідками у даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали суду в частині приводу свідка направити на виконання до відповідного підрозділу ГУНП України у Вінницькій області.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1