Дата документу 05.11.2018 Справа № 331/134/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/134/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/309 /18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянула 5 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2018 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який не має місця реєстрації, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, -

Встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя
від 15 травня 2018 року обставини:
20 грудня 2017 року приблизно о 09 годин 45 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою, раніше засудженою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на ринку «Анголенко», розташованого за адресою: м. Запоріжжя вул. Гоголя 32, проходячи вздовж торгових рядів, звернув увагу на раніше йому незнайому ОСОБА_10 , яка поклала за торгівельний прилавок грошові кошти та відійшла до іншого торгівельного прилавку. В цей час, ОСОБА_7 підійшов до торгівельного прилавку №792 та, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу з прилавка таємно викрав грошові кошти, а саме: 2 купюри номіналом по 500 гривень, 6 купюр номіналом по 200 гривень та 8 купюр номіналом по 100 гривень, а всього на загальну суму 3000 гривень, чим намагався спричинити потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму. В цей час дії ОСОБА_7 були помічені потерпілою ОСОБА_10 , яка підбігла до останнього та стала вимагати припинити злочинні дії та повернути їй грошові кошти, тим самим припинила незаконні дії обвинуваченого, який виконав усі дії, які вважав необхідними, але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був затриманий потерпілою та випадковими перехожими з викраденим майном одразу після скоєння злочину та в подальшому переданий працівникам поліції.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року:

дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком суду чинності.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 20 грудня 2017 року.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку із незастосуванням закону, який підлягає застосуванню. Вказує, що змінюючи правову кваліфікацію діяння скоєного ОСОБА_7 , суд в порушення вимог ст.ст.94, 349 КПК України, не надав належної, повної та об`єктивної оцінки зібраним під час досудового розслідування доказам та оцінивши докази односторонньо, незаконно змінив кваліфікацію злочинного діяння з ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України. Вказує, що докази причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину об`єктивно судом не досліджувались. Також суд однобічно прийняв до уваги покази обвинуваченого, який обрав лінію захисту та, пояснив суду, що мав умисел на вчинення крадіжки. Крім того, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого саме у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, що саме по собі суперечить законодавству, оскільки до оголошення вироку за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України обвинуваченому інкримінувалось злочинне діяння передбачене ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, вину у вчиненні якого останній не визнавав. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України направити на новий судовий розгляд.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, пославшись на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, думку обвинуваченого та його захисника, які висловили заперечення доводам апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.2 ст.186 КК України, а саме закінчений замах на відкрите викрадання чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Однак суд, за результатами дослідження доказів, дійшов висновку про те, що безпосередньо після заволодіння ОСОБА_7 майном потерпілої, його таємні дії, спрямовані на вчинення крадіжки, були викритті потерпілою, яка одразу його затримала, а обвинувачений у свою чергу відмовився від продовження злочину та утримання з метою заволодіння майна при собі, чим вчинив закінчений замах на крадіжку. З огляду на що судом перекваліфіковані дії ОСОБА_7 з ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Такі висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 саме у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадання чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно й об`єктивно дослідив та правильно оцінив.

За показами обвинуваченого ОСОБА_7 наданих під час допиту безпосередньо в суді першої інстанції, та які останній підтвердив під час апеляційного розгляду, слідує, що він дійсно 20.12.2017 року, перебуваючи на ринку «Анголенко» та проходячи вздовж торгівельних рядів, побачив на прилавку грошові кошти та відсутність продавця, маючи намір вчинення крадіжки, перехилився через прилавок та взяв пачку грошей у руки. Не встигнув пройти одного-двох кроків, він почув крик на свою адресу, після чого зрозумів, що його викрили, поклав гроші на край прилавку, відмовившись від продовження злочину. До нього підбігла юрба людей, завалили на землю та викликали працівників поліції. Наміру утримувати гроші при собі він не мав, його впіймали поруч із прилавком, він не встиг відійти навіть на два метри від нього, ніяких дій або спроб зникнути з місця вчинення злочину він не чинив, вважає, що в його діях відсутні ознаки грабежу, оскільки він вчинив крадіжку, із чим повністю згоден.

Відповідно до наданих пояснень потерпілої ОСОБА_10 у суді першої інстанції, 20.12.2017 року вона перебувала за своїм прилавком у якості продавця та підготувала гроші для повернення боргу у сумі 3000 грн., які поклала на прилавок біля себе та вийшла із-за прилавку до своєї доньки, яка торгує навпроти. Розмовляючи із донькою, вона побачила, як невідомий чоловік підходить до її прилавку, перехиляється та бере у руку гроші та починає уходити. Вона стала одразу голосно кричати, підбігла до чоловіка, схопила його за куртку, після чого викликала працівників поліції. Чоловік встиг відійти від прилавку не більше ніж на 3-5 метрів, гроші він тримав у руці на момент його затримання.

Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_11 у суді першої інстанції, остання працює разом із своєю матір`ю ОСОБА_10 на ринку «Анголенко», їх прилавки розташовані напроти. В той момент, коли мати стояла поруч її прилавку, вони побачили, що невідомий чоловік перехилився через прилавок її матері, взяв гроші та почав уходити. Мати одразу його схопила, чоловік не встиг відійти і одного метра від прилавку. Потім підійшли інші працівники ринку, тримали ОСОБА_12 до приїзду працівників поліції. Пам`ятає, що у руці останнього знаходились гроші, які були вилучені працівниками поліції. Усі події відбувалися біля прилавку її матері.

За показами свідка ОСОБА_13 , останній пояснив про власну присутність під час вилучення у чоловіка із кишені грошових коштів працівниками поліції. Всі слідчі дії відбувалися поруч із прилавком, де була вчинена крадіжка.

Судом обґрунтовано встановлено, що дії ОСОБА_7 були спрямовані саме на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_10 , які знаходились на прилавку. Зазначені факти підтверджуються як поясненнями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , так і потерпілої, свідків.

За показами потерпілої, остання одразу після того, як зрозуміла, що невідомий чоловік взяв її гроші, стала голосно кричати та схопила останнього за куртку, зупинивши його поруч зі своїм прилавком. Вищевказане підтверджується пояснення свідка ОСОБА_11 та протоколом проведення слідчого експерименту від 28.12.2017 року, згідно яких місце затримання ОСОБА_7 було безпосередньо біля прилавку потерпілої ОСОБА_10 .

Вірно було зазначено судом першої інстанції, що жодним із учасників судового провадження не було зазначено про наявність активних та відкритих дій обвинуваченого ОСОБА_7 з метою утримати викрадене майно при собі та намагання останнього зникнути з місця вчинення злочину.

Судова колегія звертає увагу на відсутність доказів того, що після викриття злочинних дій ОСОБА_7 , обвинувачений продовжував вчиняти цілеспрямовані дії, які б засвідчували намагання заволодіти грошима шляхом відкритого викрадення майна.

Натомість сукупність досліджених доказів свідчить про протилежне, на що вказують: характерність дій бути непоміченим, поведінка ОСОБА_7 після його викриття. Так, обвинувачений після виявлення його дій потерпілою не намагався зникнути із викраденим майном і майже одразу на місці злочину з викраденими грошима був затриманий потерпілою та іншими особами до приїзду працівників поліції.

Отже, суд надав правильну оцінку показам потерпілої ОСОБА_10 , які узгоджуються з показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , протоколом проведення слідчого експерименту від 28.12.2017 року, показами самого обвинуваченого, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Також, в обґрунтування доводів про те, що в діях ОСОБА_7 наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, прокурор в апеляційній скарзі посилається на протокол затримання особи від 21.12.2017 року, протокол огляду речей від 21.12.2017 року, протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.12.2017 року.

Однак вищенаведені письмові докази, на які посилається прокурор, не доводять тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив закінчений замах саме на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Таким чином, аналізуючи вище наведені докази в їх сукупності, та з урахуванням роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», колегія суддів приходить до висновку, що суд правильно перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено поза розумними сумнівами наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадання чужого майна (грабіжу), вчиненого повторно, з дотриманням вимог ч.3 ст. 62 Конституції України щодо неможливості обґрунтування обвинувачення припущеннями.

Будь-яких доказів, які б які б свідчили про відкритість викрадення обвинуваченим чужого майна потерпілої ОСОБА_10 , матеріали кримінального провадження не містять, та їх не було надано стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що висуваючи вимогу про призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, підставами для такого рішення прокурор зазначає невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку із незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.

Натомість, положення ст. 415 КПК України чітко визначають підстави для призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які не передбачають наведених прокурором підстав для прийняття такого рішення.

Одночасно судова колегія, перевіряючи доводи апеляційної скарги відносно заявленої вимоги, не вбачає правових підстав, встановлених ст. ст. 412, 415 КПК України для скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового судового розгляду даної справи у суді першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому, вимоги, викладені в апеляційній скарзі прокурора задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 рокувідносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, що утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4