Справа № 591/2704/18
Провадження № 1-кп/591/176/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 січня 2019 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0000877 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, працюючого, судимого: 12 січня 2018 року Сумським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Бездрик, Сумського району, Сумської області, мешканця АДРЕСА_2 , гр-на України, працюючого, не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили хуліганство за наступних обставин.
02 березня 2018 року близько 07 год. 10 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в громадському місці в районі вулиці Нижньосироватської в м. Суми, з використанням незначного приводу, пов`язаного з конфліктом між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , який виник між ними на дорозі перед цим, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, загальноприйнятих норм і правил поведінки, прагнучи самоствердження за рахунок застосування фізичної сили до іншої особи, діючи умисно, безпричинно, в присутності сторонніх осіб, нанесли потерпілому ОСОБА_4 декілька ударів руками та ногами по тулубу, кінцівкам та голові, завдавши останньому фізичного болю та тілесних ушкоджень у вигляді забою м`яких тканин обличчя та скроневої ділянки справа, припухлості та набряку обличчя зліва, які є легкими тілесними ушкодженнями.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину визнав частково, зазначивши, що дійсно за наведених обставин між ним та потерпілим виник конфлікт, внаслідок того, що потерпілий, коли повз нього проїзжав на автомобілі обвинувачений, вдарив по транспортному засобу. Коли ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та зробив зауваження потерпілому, останній повів себе агресивно, намагався його (обвинуваченого) вдарити, коли вони разом впали на сніг, то до них підбіг його брат ОСОБА_8 , який почав їх розбороняти. Зазначив також, що ні він ні його брат взагалі не били потерпілого, а звідки у останнього виникли тілесні ушкодження, пояснити не зміг. Цивільний позов потерпілого не визнав.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину не визнав, підтвердивши покази ОСОБА_7 , а також зазначивши, що при наведених обставинах не бив потерпілого ні він ні його брат, навпаки, зазначив, що підбіг до місця конфлікту, оскільки бажав захистити брата та розборонити учасників, заперечивши нанесення ним та іншим обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому. Цивільний позов потерпілого не визнав.
Вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в обсязі обвинувачення, суд виходить з наступного.
Так, потерпілий в своїх показах підтвердив суду вчинення відносно нього злочину обвинуваченими саме за наведених в обвинувальному акті обставинах, зазначивши також, що його дії носили захисний характер, оскільки він не намагався бити ні першого нападника ні другого. Першим його вдарив саме ОСОБА_7 , який керував автомобілем, в зв`язку з проїздом якого і стався конфлікт. Коли його повалили на сніг, то удари наносили йому обидва обвинувачених в різні частини тіла руками та ногами, а припинили їх наносити після того, як хтось з перехожих почав кричати.
Покази потерпілого є послідовними, узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, підтверджуються показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в своїх показах підтвердили спільне побиття обвинуваченими потерпілого за наведених в обвинувальному акті обставин, при цьому зазначивши, що дійсно дії обвинуваченого носили захисний характер і він не бив жодного з обвинувачених, а безпосередньо після припинення побиття, коли свідок ОСОБА_10 почала кричати обвинуваченим припинити ці дії, вони бачили сліди крові та побиття на обличчі потерпілого.
Крім того, переконливі підстави для недовіри показам свідків та потерпілого суду наведені не були, а вони в свою чергу підтверджуються іншими доказами в справі:
-протоколами слідчих експериментів, проведених за участю потерпілого та свідка ОСОБА_10 , під час якого було перевірено покази щодо механізму завдання тілесних ушкоджень;

-протоколами пред`явлення потерпілому осіб для впізнання за фотознімками, під час яких потерпілий впізнав в нападниках за наведених обставин саме обвинувачених, а підстави для недовіри цим доказам на думку суду відсутні (крім того, факт конфлікту саме між обвинуваченими та потерпілим за наведених обставин сторонами не заперечувався);

-висновками судово-медичних експертиз №№ 298, 299, 315, якими підтверджено характер, ступінь тяжкості, локалізація та механізм завдання тілесних ушкоджень потерпілому, з застереженням про те, що механізм їх виникнення може відповідати тому, який було продемонстровано потерпілим та свідком ОСОБА_10 .

Дослідивши надані докази, покази обвинувачених суд розцінює як обраний ними спосіб захисту, оскільки вони спростовуються зазначеними доказами, які в своїй сукупності підтверджують вину саме в обсязі обвинувачення з зазначеною в обвинувальному акті кваліфікацією дій, а таких висновків суд дійшов з огляду на наступне.

Так, при виникненні наведеного конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим, ОСОБА_7 , на переконання суду, діяв саме з хуліганських мотивів, оскільки ним був використаний незначний привід, пов`язаний з ударом потерпілого по автомобілю, а першим, згідно наданих доказів та неспростованих протилежною стороною, почав розвивати цей конфлікт саме обвинувачений ОСОБА_7 , намагаючись з метою самоствердження вдарити потерпілого, тобто перейшовши за власним бажанням та безпідставно з площини словесного конфлікту в площину бійки, в тій ситуації, коли підстав для цього потерпілий не створював, як і не представляв та не виявляв загрози для обвинуваченого, тобто обвинувачений ОСОБА_8 діяв саме з хуліганських спонукань.

Його ж брат, згідно показів потерпілого та свідків, також діяв саме з хуліганських мотивів, а його покази щодо захисту брата є надуманими та безпідставними, оскільки характер дій як ОСОБА_7 так і ОСОБА_8 говорить саме про їх вчинення з хуліганських мотивів, зокрема те, що він, не розібравшись, одразу після наближення до місця конфлікту почав вчиняти саме нападницькі дії по відношенню до потерпілого, а після того як останній опинився на снігу, вдвох з братом почали наносити хаотичні удари руками та ногами в різні частини тіла потерпілого, що підтвердили в своїх показах свідки.

Крім того, переконливі докази тому, що ОСОБА_7 перебував в стані оборони, суду не наведені, а отже ОСОБА_8 почав наносити удари потерпілому не з метою захисту брата, а з метою самоствердження шляхом побиття потерпілого.

На підтвердження наведеної позиції суду говорить і та обставина, що потерпілий, будучи за статурою та на зовнішній вигляд більш фізично розвиненим ніж обвинувачені, мав реальну можливість нанести удари та завдати тілесних ушкоджень, проте цього вчинено ним не було, а доказів тому, що обвинувачені також мали тілесні ушкодження внаслідок зазначеного конфлікту, суду не було подано.

Про вчинення обвинуваченими саме хуліганських дій, говорить і та обставина, що зазначені дії були вчинені в громадському місці, в присутності сторонніх осіб, а тілесні ушкодження наносились потерпілому при його перебуванні на снігу, коли він не міг представляти серйозної загрози (навіть при наявності такої) для обвинувачених, проте вони саме в цьому положенні також завдавали удари по тілу ОСОБА_11 .

З наведених міркувань суд вважає непереконливими покази обвинуваченого ОСОБА_8 щодо захисту брата від нападу потерпілого, оскільки, як зазначено вище, доказів перебування ОСОБА_7 в стані, коли він потребував захисту (оскільки саме він перший згідно досліджених доказів почав розвивати конфліктну ситуацію, намагаючись вдарити потерпілого), а навпаки при перебуванні потерпілого на снігу продовжив його побиття, при цьому маючи можливість розборонити бійку без завдання ушкоджень.

Таким чином, факт скоєння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цього кримінального правопорушення суд вважає доведеним, а їх дії кваліфікує за ч. 2 ст. 296 КК України, оскільки вони, своїми умисними протиправними діями, групою осіб вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та виразилось у завданні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , тобто вчинили хуліганство, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення злочину групою осіб.
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_7 не наведено.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, позитивний висновок органу з питань пробації, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину.

Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченого, беручи до уваги його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, вік обвинуваченого, наявність у нього роботи, де ОСОБА_7 характеризується позитивно, а також наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей та вчинення злочину судимою особою, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання з призначенням покарання у виді позбавлення волі та з застосуванням іспитового строку.
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_8 не наведено.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, працює, за місцем роботи характеризується позитивно.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, позитивний висновок органу з питань пробації, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину.

Враховуючи викладене та дані щодо особи обвинуваченого, беручи до уваги його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, вік обвинуваченого, наявність у нього роботи, де обвинувачений характеризується позитивно, вчинення злочину не судимою особою, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування покарання з призначенням покарання у виді позбавлення волі та з застосуванням іспитового строку.
Заявлений потерпілим цивільний позов по справі, суд вважає таким, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи характер вчиненого відносно нього діяння, характеру завданих тілесних ушкоджень, глибини страждань, а належною, розумною та співмірною на думку суду є сума відшкодування моральної шкоди в 18000 гривень, яка підлягає стягненню з обвинувачених в солідарному порядку, внаслідок завдання шкоди спільними діями.
Інформації щодо наявності в справі речових доказів та процесуальних витрат суду не наведено.
Запобіжний захід обвинуваченим не обирався і суд не вбачає підстав для його застосування до вступу вироку в законну силу.
На підставі ст.ст. 75, 76, ч. 2 ст. 296 КК України, ст.ст. 1166, 1167, 1190 ЦК України, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 375 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 в солідарному порядку на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 18000 гривень.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення; особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1