ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/86/18 Номер провадження 11-кп/814/277/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника ВК ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Божківська виправна колонія (№16)» провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 липня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 23.02.2012 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу за ч. 4 ст. 152, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців,

відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення, суддя вказав, що з огляду на рішення комісії ДУ «Божковська виправна колонія №(16)» від 30.03.2016 та 26.12.2017 року, яким ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, яка стала на шлях виправлення але не довела його, та характеристику засудженого, суд дійшов висновку про те, що засуджений на даний час не досяг належного ступеня виправлення.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Просить ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Вважає рішення суду необгрунтованим та винесеним з порушенням норм кримінального права, оскільки доказом його сумлінної поведінки є 12 заохочень, оголошених починаючи з вересня 2013 року, що свідчить про тривалий час сумлінної поведінки та свідомого відношення до вимог встановленого порядку.

Вказує, що сумлінне ставлення до праці підтверджує той факт, що він на безоплатній основі добровільно працює у житловій зоні установи, скарг на якість його роботи не надходило, що зазначено в характеристиці та не взято до уваги судом.

Звертає увагу на те, що судом не враховано його характеристику за липень 2018р. надану установою з висновком про доцільність застосування умовно-дострокового звільнення.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги засудженого, представника установи ВК № 16, який вказав, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці і навчання довів своє виправлення.
Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання суд першої інстанції виходив з того, що засуджений на шлях виправлення не став і своєю поведінкою не довів своє виправлення, а відтак підстави для задоволення його заяви відсутні.
Так, пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, по даній справі ОСОБА_7 засуджений 23.02.2012 року вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу за ч. 4 ст. 152, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців. Початок строку відбування покарання 20.08.2011 року, кінець строку відбування покарання 16.06.2021 року.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму умовно-дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.
В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до характеристики на засудженого від 25.06.2018р., ОСОБА_7 характеризується позитивно, працевлаштований різноробочим, до праці ставиться сумлінно. Має два стягнення за 2012р., які погашені у встановленому порядку. Протягом 2014-2017рр. має 11 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці та виконання покладених обов`язків, останнє з яких 31.05.2018р.
Також, з матеріалів особової справи вбачається, що рішеннями комісії установи від 30.03.2016, 26.12.2017 та 26.12.2017 засудженому ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні ст..82 КК України, в зв`язку з тим, що засуджений не досяг необхідного ступеня виправлення.
Водночас, наявні позитивні характеризуючі дані на засудженого та факти застосування щодо ОСОБА_7 заходів заохочення у виді оголошення 11 подяк за сумлінну поведінку та ставлення до праці, відсутність стягнень, не являються достатніми доказами виправлення останнього.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 в повній мірі не довів свого виправлення.
За таких обставин апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 липня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4