УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2019 року

м. Київ
справа № 675/589/18

провадження № 51-10000ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року,
встановив:
За вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком (Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року) й остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильну оцінку доказів, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПКкасаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений ОСОБА_4 , вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично наводить доводи щодо неповноти судового розгляду, неправильної оцінки доказів та по суті заперечує правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Так засуджений, посилаючись у своїй касаційній скарзі на порушення його права на захист, а саме, що ряд процесуальних дій щодо нього здійснювався без участі захисника, не обґрунтував, у чому саме полягало таке порушення з огляду на положення ст. 52 КПК, і не надав доказів на підтвердження того, що він до початку проведення зазначених дій порушував питання про призначення йому захисника або його залучення.
Крім того ОСОБА_4 , вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частинах відсутності в його діях ознак інкримінованого йому злочину через невстановлення вартості належного потерпілому телефону, а також відсутності підтвердження потерпілим права власності на зазначений телефон, не обґрунтував, як невстановлення зазначених фактів призвело до неправильного застосування норм матеріального закону, враховуючи те, що заволодіння мобільним телефоном потерпілого йому не інкримінується, а за вироком місцевого суду його засуджено за заволодіння належними потерпілому грошима.
При цьому засуджений ОСОБА_4 обмежився загальними фразами про порушення, допущені, на його думку, апеляційним судом, і не обґрунтував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПКта з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3