УХ В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0007606 від 15.11.2018 року про арешт майна -,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , із клопотанням про арешт майна в рамках досудового розслыдування кримынального провадження №0007606 від 15.11.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено наступне:

ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_1 загальною площею 171,8 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат житловою площею 126,1 кв.м.

Вказану квартиру ОСОБА_5 придбала 21.12.2012 року на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО ОСОБА_6 за № 1985.

Оригінали договору купівлі-продажу вказаної квартири, витягу про реєстрацію цього договору в державному реєстрі правочинів; витягу про державну реєстрацію прав та оригінал технічного паспорту на цю квартиру перебувають у ОСОБА_7 .

09.11.2018 року вона дізналась, що її квартира зареєстрована на іншу особу ОСОБА_8 .

З розширеної інформаційної довідки від 12.11.2018 року вбачається, що 29.05.2018 року від імені ОСОБА_9 з ОСОБА_8 був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 29.05.2018 року за номером 484 на суму 1 300 000, 00 грн зі строком виконання до 02.07.2018 року; та іпотечний договір, укладений від її імені в забезпечення виконання договору позики, посвідчений цим же приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за номером 485 від 29.05.2018 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 171,8 кв.м.;

З інформаційної довідки також вбачається, що власником квартири зареєстрований ОСОБА_8 (номер запису про право власності 26951043). Державну реєстрацію було проведено приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_10 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і.н.41961944 від 09.07.2018 о 13:56:09) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 631 посвідченого в цей же день 09.07.2018 року цим же нотаріусом ОСОБА_10 , укладеному від імені ОСОБА_9 з ОСОБА_8 .

Встановлено, що ОСОБА_9 28 червня 2017 року вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_11 .

Також встановлено, що 07.09.2017 року змінила паспорт у зв`язку зі зміною прізвища.

Також встановлено, що у 2018 році ОСОБА_7 з території Російської Федерації виїздила лише у жовтні 2018 року, тобто вже після укладення від її імені правочинів від 29.05.2018 року та від 09.07.2018 року, при цьому на територію України у 2018 році вона взагалі не в`їжджала, тому у слідства є обґрунтовані підстави вважати, що у час вчинення спірних правочинів та фізично не могла бути присутня в день та час вчинення реєстраційних дій.

Таким чином, слідством встановлено, що персональні дані власниці квартири, використані зловмисниками не відповідають дійсності та є неактуальними.

Слідством також встановлено, що відносно нотаріуса здійснюється розслідування у кримінальному провадженні № 0001865 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 190 КК України. ( Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання підроблених документів та шахрайство за співучасті). Наразі кримінальна справа перебуває на стадії судового розгляду в Шевченківському районному суді м. Києва (Справа № 753/18064/16-к Провадження № 1-кп/761/776/2018)

Слідством також встановлено, що у період з 05 вересня по 05 жовтня були розміщені ряд оголошень про продаж цієї квартири. На веб-сторінці за посиланнями:

ІНФОРМАЦІЯ_1 #

https://ua.m2bomber.com/obj/356770371/view/flat-sell/odesa-16-1413934/prodaza-kvartiri

З роздруківок оголошень з веб-сайту https://ua.m2bomber.com вбачається, що в оголошеннях розміщені фото фасаду будинку за адресою АДРЕСА_2 та фотокопії технічного паспорту, який повністю збігається з планом квартири позивача на технічному паспорті, який позивачем надано до суду разом з позовом. Описання квартири в оголошеннях збігається з технічними характеристиками спірної квартири. Розміщення вказаних оголошень свідчить про намір ОСОБА_8 підшукати добросовісного набувача та здійснити йому продаж квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, встановлено, що підготовка до здійснення злочинного наміру щодо заволодіння квартирою АДРЕСА_1 розпочалась поки що невстановленими слідством особами не пізніше листопада 2017 року (більш точну дату встановити поки що неможливо) так, з матеріалів справи № 522/20924/17, яка була заведена Приморським районним судом м. Одеси вбачається, що 07.11.2017 року особа на ім`я ОСОБА_12 (можливе місце проживання АДРЕСА_3 ) подав до суду позов без жодних документів та сплаченого судового збору до ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в якому зазначав, що ніби-то він є поручителем за грошовим зобов`язанням у сумі 1203000,00 грн., у формі договору позики, укладеному 17.10.2012 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . 26.11.2012 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ніби-то був укладений договір про внесення змін до договору позики відповідно до якого розмір позики зріс на 10 000, 00 грн та боржнику надавалась на 3 місяці на її повернення, після чого ОСОБА_13 набуває право на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 171,8 кв.м., житлова площа 126, 1 кв.м.). Також ніби-то 04.12.2012 року між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_9 ніби-то був укладений договір про заміну боржника у зобов`язанні, таким чином, що ОСОБА_9 визнавалась боржником за договором позики. До вказаного позову, крім тексту самої позовної заяви не долученого жодного документу на підтвердження фактів, в ньому викладених, та не долучено документів про сплату судового збору, він був залишений судом без руху, та в подальшому 24.01.2018 року повернутий ОСОБА_12 . Поданням цього позову невстановлені слідством особи мали на меті через суд встановити преюдиційну обставину щодо існування у власниці квартири ОСОБА_16 боргу перед третіми особами, або ж за допомогою подання зустрічного позову здійснити стягнення грошових коштів з ОСОБА_17 та в межах процедури виконавчого провадження здійснити відчуження квартири АДРЕСА_1 . Отже, є всі підстави вважати, що подання особою на ім`я ОСОБА_12 позову було підготовкою до вчинення злочину, який є предметом даного кримінального провадження з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , оскільки, по-перше до самого позову не надано жодного документу, а по-друге, з наданих потерпілою документів вбачається, що жодна з обставин, викладених у тексті позову ОСОБА_12 не відповідає дійсності: так, ані ОСОБА_14 на момент, вказаний як дата укладення договору позики з елементами договору застави (26.11.2012 року) не був власником квартири АДРЕСА_1 , ані ОСОБА_9 на момент вказаний у позові як дата заміни сторони договору позики (04.12.2012 року) ще не була власником квартири, отже жодна з цих осіб не могла бути стороною жодних правочинів щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 . станом відповідно на 26.11.2012 року та 04.12.2012 року.

Таким чином, слід дійти висновку, що у поки що не встановленим слідством осіб існує злочинний намір заволодіти квартирою потерпілої, який вони вже реалізували та в подальшому здійснити її продаж добросовісним набувачам, до чого невстановлені слідством особи здійснили підготовчі дії.

Поверховим оглядом квартири АДРЕСА_1 встановлено, що в ній ніхто не мешкає, вона не має електрики та опалення, без підлоги є непридатною для проживання. Замки на вхідній двері вирвані невідомими особами та ними ж встановлений навісний замок, до якого потерпіла не має ключа.

В матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що квартира АДРЕСА_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки могла зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, тому з метою запобігання її відчуження, перетворення та збереження в якості доказу вчинення кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

До суду надійшла заява слідчого в якій зазначено, що клопотання про арешт майна вона підтримує, та просить провести розгляд за її відсутності., також просила розглянути клопотання без виклику особи, яка є його власником, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

На підставі ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження для розгляду клопотання, не перешкоджає його розгляду.

Розглянувши клопотання та матеріали долучені до нього, прихожу до висновку про наступне.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, із урахуванням наведених володільцем майна тверджень на теперішній час, підстави для накладання арешту майна слідчим не достатньо обгрунтовані, а тому подальше обмеження особи володіння своїм майном є не доцільним.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, з урахуванням пояснень представника власника майна, та долучених ним документів, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.40,131,132,170,171, 372 КПК України, слідчий суддя-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0007606 від 15.11.2018 року про арешт майна відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Одеської області на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

04.12.2018