КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0006513 за апеляційними скаргами прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року, яким засуджено:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2000 року за ч.1 ст.229-6 КК України до 9-ти місяців позбавлення волі;
вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2001 року за ч.2 ст.309 КК України до 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі;
вироком Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2007 року за ч.1 ст.186 КК України до штрафу у розмірі 1 700,00 гривень;
вироком Подільського районного суду м. Києва від 18.06.2008 року з ст. 128 КК України до громадських робіт, тривалістю 240 годин;
вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27.10.2009 року за ч.2 ст.389, ст.71 КК України до 4-х місяців 15-ти днів арешту;
вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року за ч.2 ст.307 КК України до 5-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 27.06.2014 року на підставі ЗУ «Про амністію»,

за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
за ч.2 ст.309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України із застосуванням ст.69 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання про судові витрати та речові докази.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, 13 серпня 2018 року, приблизно о 15:50 годині, ОСОБА_7 , перебував за адресою свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 . У цей же час на 9-му поверсі будинку АДРЕСА_2 , за вищевказаною адресою перебували ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де між останніми виник словесний конфлікт на фінансовому підґрунті. У ході виниклого словесного конфлікту та раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, після чого, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_12 , перебуваючи за вищевказаною адресою, підійшов до ОСОБА_6 , та на ґрунті виниклого раніше словесного конфлікту, наніс п`ять ударів предметом схожим на ніж в область розташування життєво - важливих органів, зокрема в область грудної клітини ОСОБА_6 .
Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, а саме: колото-різана рана лінійної форми на грудній клітці справа по середнє-пахвовій лінії з рівними краями, гострими кутами, розмірами 2х0,5см, з рановим каналом, що відходить від неї в напрямку справа-наліво, дещо зверху-вниз, по ходу якого перетинаються підшкірно-жирова клітковина, міжреберні м`язи, пристінкова плевра в проекції 7-го міжреберного проміжку, крововилив в праву плевральну порожнину (до 200мл рідкої крові) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа; чотири колото-різані рани на грудній клітці справа в ділянці кута лопатки з рановим каналом, що йде в напрямку зверху-вниз, на грудній клітці зліва латеральніше передньої пахвової лінії в 4-му міжреберному проміжку, з рановим каналом, що проходить в напрямку зліва-направо, дещо зверху-вниз, в 3-му та 7-му міжреберних проміжках латеральніше переднє-пахвової лінії поверхневого характеру.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці ОСОБА_7 незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, для власного вживання без мети збуту, після чого у невстановлений час переніс вищевказаний наркотичний засіб та почав незаконно зберігати його за місцем свої реєстрації та проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
13 серпня 2018 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Бережанська, 16, на балконі у приміщенні кв.33, було виявлено та вилучено: поліетиленовий пакет з вмістом подрібненої речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою 31,08г.

На вказаний вирок, прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з вироком через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Застосовуючи ст.69 КК України, суд не зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного, визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому, пославшись на пом`якшуючу обставину, таку, як сприяння розкриттю злочину, суд нічим цього не аргументував та не підтвердив, а визнані судом пом`якшуючими обставинами щире каяття та стан здоров`я обвинуваченого, можуть бути враховані лише для призначення покарання у мінімальних межах санкції статті, але не для застосування ст.69 КК України. Прокурор впевнена, що призначене судом покарання є явно несправедливим і не буде достатнім для виправлення обвинуваченого, тому просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.309, ч.1 ст.121, ч.1 ст.70 КК України до 5-ти років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 не погоджується з вироком в частині призначеного обвинуваченому покарання. Захисник вважає, що судом враховані всі обставини, що пом`якшують покарання її підзахисному, однак впевнена, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді відбування реального строку, є занадто суворим, адже обвинувачений хворіє тяжкою хворобою, що унеможливлює проходження лікування в умовах слідчого ізолятора. До того ж, обвинувачений став на шлях виправлення, визнав свою вину та розкаявся в своїх діяннях, почав нормально жити та цінувати життя, бажає працювати та вже проходив стажування, а також, примирився з потерпілим та виплатив йому компенсацію, який, в свою чергу, підтвердив цей факт та просив не позбавляти ОСОБА_7 волі. Тому, захисник просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення та призначити ОСОБА_7 мінімальний строк покарання із застосуванням іспитового строку.

Заслухавши:
доповідь судді апеляційного суду;
думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого просив залишити без задоволення;
обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, апеляційну скаргу захисника просили задовольнити та призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості та достовірності. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вимоги вказаної норми закону, на думку колегії суддів, дотримані судом при постановленні вироку.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 309; ч. 1 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, і є обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційних скарг про суворість та м`якість призначеного покарання, то вони не ґрунтуються ні на вимогах закону, ні на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів. Значення заходу примусу для досягнення такої цілі визначається не лише його суворістю, а й неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю застосування за кожний злочин.

Реалізація мети покарання є одним із аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є: захист особи, суспільства і держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога перебуває з 15.07.2016 року, за місцем проживання характеризується позитивно, хворіє на тяжкі захворювання. Взяв до уваги суд і наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставини, а саме: що обвинувачений покаявся, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодовує шкоду потерпілому та має негативний стан здоров`я; а також обтяжуючої рецидив злочинів.

Врахував суд і думку потерпілого, який примирився з обвинуваченим.

До того ж, колегія суддів важчає за необхідне врахувати, що обвинувачений офіційно працює вантажником у ТОВ «Лісбудінвест» та має матір пенсійного віку.

Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення чи посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Крім того, з огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті за злочин передбачений ст. 121 КК України, а саме: наявність пом`якшуючих його покарання обставин, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, негативний стан здоров`я.

Разом з тим, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, належних висновків не зробив та знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає що підстав для застосування щодо нього ст. 75 КК України, немає.

Істотних порушень норм кримінально процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом не допущено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок відповідає вимогам закону, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року необхідно залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.
СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3