КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/691/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГО РЕВ» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.08.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку в АТ «ТАСКОМБАНК» (), що зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, на рахунку:

- № НОМЕР_1 (українська гривня, євро, долар США), що належить ТОВ «ВАГО-РЕВ» (), юридична адреса: м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 24.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник «ВАГО РЕВ» ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2018 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування пропущення строку на апеляційне оскарження, представник зазначає, що копію оскаржуваної ухвали було отримано 14.09.2018 року.

Мотивуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що стороною обвинувачення не доведено та належним чином не обґрунтовано, що на вказаний банківський рахунок в період діяльності ТОВ «ВАГО-РЕВ» незаконно надходили кошти від інших суб`єктів господарювання, або ж ці саме кошти є предметом злочинної діяльності та мають відношення до кримінального провадження, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

У кримінальному провадження № 0000299, як зазначає представник, на момент застосування арешту майна про підозру службовим чи посадовим особам ТОВ «ВАГО-РЕВ» не повідомлялося.

Крім того, апелянт вказує, що накладений арешт на грошові кошти із забороною сплати заробітної плати працівникам є незаконним, порушує права трудового колективу, який складається з 168 осіб та є грубим порушенням норм чинного законодавства України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі представника ТОВ «ВАГО-РЕВ» в судовому засіданні. Копію оскаржуваної ухвали, як зазначає представник ОСОБА_6 було отримано 14.09.2018 року після надіслання адвокатського запиту. Апеляційну скаргу було подано поштовим зв`язком 19.09.2018 року, тобто вона є поданою в межах визначеного законом п`ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Генеральною прокуратурою України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000299 внесеному до ЄРДР 16.05.2018 за фактом закінченого замаху на привласнення чужого майна в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем службовими особами ТОВ «ВАГО-РЕВ», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України.

06.08.2018 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного сууд м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку в АТ «ТАСКОМБАНК» (), що зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, на рахунку: № НОМЕР_1 (українська гривня, євро, долар США), що належить ТОВ «ВАГО-РЕВ» (), юридична адреса: м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 24.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.08.2018 року було задоволено клопотання прокурора.
Задовольняючи клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження № 0000299 про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ВАГО-РЕВ» (), слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на грошові кошти вищезазначеного товариства, оскільки метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
Розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом уваги не звернув.
Крім того, згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Між тим, прокурор, крім витягу з Єдиного реєстру судових рішень, постанови про визначення групи прокурорів від 20.06.2018 року, постанови про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування в кримінальному проваджені від 05.07.2018 року, податкових повідомлень рішень від 15.02.2018 року, акту про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ВАГО - РЕВ" від 29.12.2017 року, не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, які викладені в його клопотанні, а також будь-яких доказів причетності службових осіб ТОВ "ВАГО - РЕВ" до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАГО РЕВ» ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку в АТ «ТАСКОМБАНК» (), що зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, на рахунку: № НОМЕР_1 (українська гривня, євро, долар США), що належить ТОВ «ВАГО-РЕВ» (), юридична адреса: м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 24, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти, які обліковуються на банківському рахунку в АТ «ТАСКОМБАНК» (), що зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, на рахунку: № НОМЕР_1 (українська гривня, євро, долар США), що належить ТОВ «ВАГО-РЕВ» (), юридична адреса: м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 24, відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4