Постанова Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 619/3538/16-к

провадження № 51-1871км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року та вирок Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000851, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова,
жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено:
- за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту затримання, тобто з 19 серпня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання перебування в установі попереднього ув`язнення з 19 серпня 2016 року до набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто на користь ОСОБА_7 з ПАТ «Страхова компанія «Галицька» 127 540 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди: на користь ОСОБА_7 282 600 грн, на користь ОСОБА_8 250 000 грн, на користь ОСОБА_9 350 000 грн.
У кримінальному провадженні вирішено долю речових доказів, стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертиз.
Апеляційний суд Харківської області вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання скасував та 10 жовтня 2017 року ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання:
- за ч. 1 ст. 135 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
У решті вирок залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання перебування в установі попереднього ув`язнення з 19 серпня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 засуджено за те, що він 06 серпня 2016 року близько 22:30, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , рухаючись по автодорозі ДергачіКозача Лопань у напрямку м. Дергачі в районі 3 км + 16 м зі швидкістю близько 100 км/год, грубо порушив підпункт «а» п. 2.9, п. 12.1 Правил дорожнього руху: не врахував дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці такого маневру, а також у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній відстані; виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку в сторону смт Козача Лопань. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) водій автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, а пасажири цього автомобіля ОСОБА_12 і ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження.
Після скоєної ДТП ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 в небезпечне для їхнього життя становище, маючи можливість надати їм допомогу, зник з місця ДТП, залишивши потерпілих у небезпечному для життя становищі.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування судових рішень відносно нього та просить закрити кримінальне провадження. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що доказами у кримінальному провадженні не доведено його винуватості у вчиненні злочинів. Вважає недоведеним те, що він усвідомлював перебування потерпілих у небезпечному для життя стані, а тому подія злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК, відсутня. Також не встановлено наявності причинного зв`язку між порушенням ним правил безпеки дорожнього руху та наслідками ДТП, внаслідок чого його необґрунтовано засуджено за ч. 2 ст. 286 КК. Вказує на те, що судом безпідставно визнано доведеним вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що суд першої інстанції не надав доказам належної оцінки, неповно і однобічно розглянув кримінальне провадження, а апеляційний суд не дав переконливих відповідей на доводи його апеляційної скарги та безпідставно залишив її без задоволення. Крім того, звертає увагу на неправильне зарахування йому судом апеляційної інстанції строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК.
Потерпілий ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу засудженого, в якому просить залишити судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор вважав, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду апеляційної інстанції зміні в частині зарахування засудженому попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи в касаційній скарзі ОСОБА_6 про необґрунтованість його засудження за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК аналогічні доводам, на які він посилався в судах першої та апеляційної інстанцій. Вони були ретельно перевірені цими судами та визнані безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження. З висновками судів нижчих ланок погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки вони є обґрунтованими та належно вмотивованими.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок якого настала смерть потерпілого ОСОБА_11 , а потерпілі ОСОБА_12 і ОСОБА_8 отримали тяжкі тілесні ушкодження, підтверджується сукупністю доказів, яким суд дав належну оцінку, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даними, що містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.08.2016 року з доданою до нього схемою, висновку судової автотоварознавчої експертизи щодо розміру матеріальних збитків у результаті пошкодження автомобіля «Volkswagen Passat»; висновку експерта № 702/16 від 19.09.2016 року щодо взаємного розташування автомобілів учасників ДТП в момент їх первинного контакту, місця зіткнення автомобілів, висновку судової автотехнічної експертизи № 9120 від 21.09.2016 року щодо технічного стану автомобіля «Hyundai Tucson» на момент дорожньо-транспортної пригоди, протоколі проведення слідчого експерименту від 21.09.2016 року з доданою до нього схемою за участю ОСОБА_6 , висновку судово-медичної експертизи про характер тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_11 , механізм їх отримання, причину смерті, висновках судово-медичних експертиз про характер і ступінь тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ; сукупністю інших доказів.
Доводи ОСОБА_6 про відсутність події злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК, у зв`язку з тим, що він після ДТП знепритомнів і тому був позбавлений можливості надати потерпілим допомогу, є непереконливими. Такі доводи спростовуються доказами, яким суд дав оцінку, зокрема показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що після скоєння ДТП ОСОБА_6 підходив до автомобіля «Volkswagen Passat», при цьому паливцигарку, а після цього залишив місце події. Таким чином, та обставина, що засуджений був позбавлений можливості вжити будь-яких заходів з метою надати потерпілим допомогу через те, що сам перебував у безпорадному стані, не знайшла свого підтвердження.
Безпідставними є посилання ОСОБА_6 на те, що суд необґрунтовано визнав, що під час вчинення злочинів він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, ця обставина підтверджується даними, що містяться у висновку № 1882, складеному лікарем обласного наркологічного диспансеру 07 серпня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_6 о 04:00 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Факт відсутності у висновку вказівки на цифровий показник алкоголю в крові не є підставою для визнання недопустимими або недостовірними інших даних, що містяться у цьому висновку. Крім того, факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що коли він після ДТП прибув додому до ОСОБА_6 , то батько останнього пояснив, що ОСОБА_20 уже другий день вживав спиртні напої, тому він (батько) сховав ключі від автомобіля, однак син взяв запасний комплект і виїхав.
Отже, суд повно і всебічно дослідив докази, дав належну оцінку показанням засудженого, потерпілих, свідків, письмовим доказам у сукупності та взаємозв`язку. При цьому зробив правильний висновок, що обставини, встановлені за допомогою цих доказів, переконливо свідчать про те, що ДТП сталася саме внаслідок порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, після чого він свідомо залишив без допомоги осіб, які перебували в небезпечному для життя стані, у який він сам їх поставив.

Дії ОСОБА_6 обґрунтовано кваліфіковано за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК. Покарання, призначене засудженому, відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином перевірив доводи в апеляційних скаргах та постановив рішення з наведенням докладних підстав у вироку, який відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність або істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли необхідність скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , на чому він наполягає у касаційній скарзі, судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було.
Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи ОСОБА_6 щодо неправильного зарахування йому судом апеляційної інстанції строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 29 серпня 2018 року № 13-31кс18 про те, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 вчинив злочини 06 серпня 2016 року, тобто до 20 червня 2017 року. Щодо нього продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року. Тому колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду апеляційної інстанції, зарахувавши ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону від 26 листопада 2015 року№ 838-VIII у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 серпня 2016 року до дня вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК та § 3 Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а вирок Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року щодо останнього змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 серпня 2016 року по 10 жовтня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3