Справа № 214/6891/17
1-кп/214/326/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003152 від 05.11.2015 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Долина, Теребовлянського району, Тернопільської області, громадянки України, українки, освіта середньо-спеціальна, заміжньої, пенсіонерки, раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до змісту обвинувального акту по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0003152 від 05.11.2015 року, ОСОБА_4 висувається обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.140 КК України за наступними фактичними обставинами.
Так, 04.11.2015 року приблизно о 10 год. 00 хв., на підставі направлення лікарів амбулаторії №6 ЦПМСД №5 до ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер», розташованого по вул. Володимира Великого, 25 в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, з діагнозом: стрептодермія розповсюдженої форми, за медичною допомогою звернувся неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в супроводі свого батька ОСОБА_8 . В цей же день неповнолітній ОСОБА_8 був направлений на стаціонарне лікування до шкірно-венерологічного відділення вищезазначеного медичного закладу, де завідуючий даним відділенням, лікар-дерматовенеролог ОСОБА_9 , який перебував на вказаній посаді на підставі наказу головного лікаря ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер» №63-к від 30.05.2014 року, та мав достатній досвід та кваліфікацію для діагностування та надання медичної допомоги пацієнтам на шкірно-венерологічні захворювання, в присутності батька оглянув неповнолітнього ОСОБА_8 та призначив йому план лікування з застосуванням медичних препаратів, серед яких був призначений: антибіотик «Цефтриаксон» у вигляді ін`єкційного застосування по 750 мг 1 раз на добу після внутрішньошкірної проби на 5 діб у розчині з «Фізрозчином» 3 мл. При цьому, ОСОБА_9 надав батькові неповнолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_8 лист з призначеними ним медичними препаратами, для купівлі їх в аптеці згідно з планом лікування та надання медичним працівникам, з метою їх застосування в подальшому лікуванні його сина, серед яких ОСОБА_9 додатково вказав анестезуючий засіб «Лідокаїн гідрохлорид» 2% 2 мл.

В цей же день, 04.11.2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв.-13 год. 20 хв. сестра медична процедурна шкірно-венерологічного відділення вищезазначеного медичного закладу ОСОБА_4 , яка перебувала на вказаній посаді на підставі наказу головного лікаря ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер» №30-к від 30.03.2011 року, та мала достатній досвід та кваліфікацію для застосування до хворого призначених лікарем медичних препаратів та процедур, запросила неповнолітнього ОСОБА_8 до процедурного кабінету в умовах стаціонару, де, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, інструкцій для застосування призначених медичних препаратів, усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків для хворого, але легковажно розраховуючи на їх ненастання, без проведення шкірних проб на призначені медичні препарати, а саме на анестезуючий медичний препарат «Лідокаїн гідрохлорид», шляхом внутрішньом`язової ін`єкції ввела в організм неповнолітнього ОСОБА_8 антибіотик «Цефтриаксон» 750 мг у розчині з «Фізрозчином» та анестезуючим засобом «Лідокаїном гідрохлоридом» 2%. Після введення вищевказаних медичних препаратів в організмі неповнолітнього ОСОБА_8 приблизно через 5-7 хвилин відмітилося раптове та блискавичне погіршення стану дитини, проведені протягом тривалого часу реанімаційні заходи були безуспішні та в цей же день о 14 год. 17 хв. була констатована біологічна смерть неповнолітнього ОСОБА_8 .

Згідно з висновку судово-медичної експертизи №2008 від 24.11.2015 року смерть неповнолітнього ОСОБА_8 настала від анафілактичного шоку, який розвинувся внаслідок введення лідокаїну. В ході дослідження трупу ОСОБА_8 експертом будь-яких пошкоджень на поверхні тіла в ділянці внутрішньої поверхні правого та лівого передпліч виявлено не було.

Згідно висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №411/17 від 20.09.2017 року між не дотриманням вимог наказу МОЗ України №127/18 від 02.04.2002 року «Про організаційні заходи по впровадженню сучасних технологій діагностики та лікування алергічних захворювань», а саме: застосування розчину цефтриаксону на лідокаїні (ін`єкція антибіотику з анастетиком), без попереднього проведення шкірних проб, та настанням смерті неповнолітнього ОСОБА_8 вбачається прямий причинний зв`язок.
Тобто, ОСОБА_4 , своєю бездіяльністю, що виразилося у не проведенні шкірних проб неповнолітньому ОСОБА_8 , усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків для хворого у вигляді його смерті, але легковажно розраховуючи на їх ненастання, не виконала покладені на неї професійні обов`язки як медичного працівника, через недбале до них ставлення, а саме:
Порушила вимоги посадової інструкції сестри медичної процедурної шкірно-венерологічного відділення:
?п. 1.1 «основним завданням сестри медичної процедурної шкірно-венерологічного відділення є виконання лікувальних та діагностичних призначень лікаря, а також надання йому допомоги в організації контролю за своєчасністю та повнотою отримання хворими процедур»;
?п. 2.15 «забезпечувати якісне та своєчасне виконання процедур, призначених лікарем».
Порушила вимоги Наказу МОЗ України №127/18 від 02.04.2002 року «Про організаційні заходи по впровадженню сучасних технологій діагностики та лікування алергічних захворювань»:
?п. 1.2 Додатку №2 «Інструкція про порядок проведення діагностики лікарської алергії» «при відсутності даних про алергічні прояви лікарський препарат призначається без додаткових обстежень, за винятком призначення антибіотиків ін`єкційного застосування та анестезуючих засобів, перед призначенням яких проводиться шкірний тест».
Порушила вимоги інструкції для медичного застосування препарату «Лідокаїн гідрохлорид», затвердженої Наказом МОЗ України №83 від 14.02.2011 року:
?«перед застосуванням Лідокаїну гідрохлориду обов`язкове проведення шкірної проби на підвищену індивідуальну чутливість до препарату, про яку свідчить набряк і почервоніння місця ін`єкції;
?«не застосовують дітям до 12 років»,
що спричинило тяжкі наслідки у вигляді настання смерті неповнолітнього ОСОБА_8 .
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.140 КК України, за ознаками: невиконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, якщо воно спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання про звільнення її підзахисної від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження в цій частині просив закрити, яке в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування своїх вимог вказав, що її підзахисна втратила суспільну небезпечність, у зв`язку із звільненням з роботи та припиненням медичної практики, що підтверджується наданими до клопотання документами.
Обвинувачена ОСОБА_10 підтримала клопотання свого захисника та просила суд його задовольнити. Разом з тим, надала витяг з наказу з ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер» від 01.12.2015 року № 177-к про звільнення її за власним бажанням, згідно з ст.38 КЗпП України, з посади сестри медичної процедурної, копії трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника.
Потерпіла ОСОБА_6 та її представник, кожен окремо, заперечували з приводу клопотання захисника. Оскільки, вважали, що лише сам факт звільнення ОСОБА_4 з посади медсестри не свідчить про те, що вона не може у майбутньому працевлаштуватись до іншого медичного закладу, враховуючи її медичну освіту.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, у зв`язку із зміною обстановки підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з ч.3, 4 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.48 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, не є корупційним злочином та вчинений останньою вперше.
Згідно з ст. 48 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Крім того, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Тобто ст. 48 КК України передбачає дві альтернативні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності втрату діянням суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки і втрату особою суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки.
Для визнання того, що на час розгляду справи в суді обстановка змінилася, суду необхідно встановити не тільки те, яка обстановка існувала під час вчинення злочину, а й те, в чому полягали її зміни на час розгляду справи, та навести в судовому рішенні конкретні дані, які свідчили б про зміну обстановки та втрату діянням чи особою суспільної небезпечності, тобто визначити конкретну підставу звільнення від кримінальної відповідальності.
Всі вказані обставини можуть бути встановлені судом лише в ході судового розгляду, допиту обвинуваченої тощо.
На час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 звільнилась з ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер» відповідно до наказу від 01.12.2015 року №177-к.
На даній стадії судового провадження захисником не надано доказів того, що кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_4 на час розгляду кримінального провадження втратило суспільну небезпечність, а посилання захисника обвинуваченої на зміну обстановки, у зв`язку із звільненням останньої з ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер», судом не беруться до уваги, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 має середню спеціальну медичну освіту, що не виключає можливість у подальшому працевлаштуватись їй до іншого медичного закладу та водночас не усувають складу інкримінуємого злочину, який з об`єктивної сторони вважається закінченим з моменту вчинення особою відповідних дій, передбачених статтею 140 КК України, а тому наведені обставини не можуть свідчити на втрату діянням чи особою суспільної небезпечності.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки не є імперативним видом звільнення від кримінальної відповідальності, тобто застосування ст. 48 КК України це право, а не обов`язок суду.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки в порядку ст. 48 КК України слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.
Керуючись ст.48 КК України, п.п.1, 2 ч. 2 ст.284, 286, 369, 371, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, у зв`язку із зміною обстановки відмовити.

Продовжити розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003152 від 05.11.2015 року, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27 грудня 2018 року

Головуючий суддя ОСОБА_1