Номер провадження: 11-сс/813/388/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000530 від 12.08.2015 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ НП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні №0000530 від 12.08.2015 року та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитровка Болградського району Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного в кримінальному провадженні №0000530 від 12.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на день звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , в провадженні СУ ГУ МВС України в Одеській області перебувало кримінальне №0000530 від 12.08.2015 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.122, ч.2 ст.296, ч.1 ст.125 КК України за фактом того, що 12.08.2015 року, приблизно о 10:00 год., ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_11 прибули на автомобілі в с. Садове на пасовисько, де в ході виниклої сварки з потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, ОСОБА_8 , наніс удар металевою трубою, яку він тримав у своїх руках, по голові потерпілого ОСОБА_12 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: закритою черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, від яких він впав на землю та втратив свідомість на деякий час, а також ОСОБА_11 взявши предмет пістолет постріл з нього у ОСОБА_13 , спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого поранення лівої половини грудної клітини, контузії легень та пристінкового пелаторакса. Після чого ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_11 продовжуючи свої злочинні дії, продовжили наносити тілесні ушкодження ОСОБА_13 металевим предметом, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани волосистої частини голови, забій поперекового відділу хребта, з якими він був доставлений до Арцизької ЦРЛ. З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_8 зник.
17.10.2016 року слідчий в рамках кримінального провадження №0000530 від 12.08.2015 року звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2016 року клопотання слідчого задоволено та ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із закінченням строку дії ухвали слідчого судді через сорок вісім годин після доставлення ОСОБА_8 до місця кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Захисник посилається на те, що на день постановлення оскаржуваної ухвали в рамках кримінального провадження ОСОБА_8 про підозру не було повідомлено. Крім того, захисник стверджує, що матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання, не містять доказів щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що не дає можливості обрати для останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги адвоката та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Із зазначеного слідує, що запобіжний захід в рамках кримінального провадження може бути обрано лише після набуття особою статусу підозрюваного.
Під час розгляду клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя районного суду не дотримався зазначених вимог закону.
Так, прийняте рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованістю підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також врахував, що ОСОБА_8 постановою слідчого оголошено у розшук. За таких підстав слідчий суддя прийшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з чим обрав відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Апеляційний суд не погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на таке.
В розумінні ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручене їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Діючий КПК України регламентує, що у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (Глава 11 КПК України, ст.ст. 135, 136), тобто шляхом: надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою (ч.1 ст.135 КПК); врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею про-живає «для передання»; врученням житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч.2 ст.135 КПК). З викладеного убачається, що КПК України містить вичерпний перелік способів, з дотриманням яких повідомлення про підозру може бути вручене.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК України запобіжних заходів; наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
За змістом ст. 276 КПК України процедура здійснення повідомлення про підозру включає в себе складання письмового повідомлення про підозру та відповідно його вручення підозрюваному уповноваженою особою.

Стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлює, що кожен, хто притягується до кримінальної відповідальності, має право бути терміново та докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу пред`явленого йому звинувачення.

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 276-278 КПК України, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності. Підтвердженням цього є положення п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчим суддею не враховано відсутність в матеріалах, доданих до клопотання слідчого, відомостей вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, а також те, що слідчим не було вжито заходів для вручення ОСОБА_8 такого повідомлення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_8 . За таких підстав апеляційний суд констатує, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 фактично не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0000530 від 12.08.2015 року.
В судовому заїданні апеляційного суду прокурор також не надав жодного доказу, який би підтверджував існування факту повідомлення про підозру ОСОБА_8 у передбаченому КПК України порядку.
Крім того, апеляційний суд враховує повідомлення прокурора про те, що на теперішній час, з урахуванням проведених слідчих дій, зокрема проведення додаткового допиту потерпілого ОСОБА_15 та слідчого експерименту з останнім, правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України можливо потребує зміні на ст.128 КК України, про що ближчим часом може бути прийняте процесуальне рішення, але з урахуванням відсутності такого рішення, прокурор просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника. Разом з цим, повідомлені прокурором обставини, також викликають обґрунтовані сумніви щодо правомірності ініціювання органом досудового розслідування клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на день звернення з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000530 від 12.08.2015 року, слідчий не мав для цього правових підстав, оскільки ОСОБА_8 , станом на день звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням, факти чно не набув статусу підозрюваного.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 200, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2018 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000530 від 12.08.2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в відмовити задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000530 від 12.08.2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4