ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові кримінальне провадження №0000309 від 30.03.2018року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лишня Макарівського району Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою,одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого директором виробництва у ТОВ «Обнова Компані», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ст.356 КК України, -

встановив:

Влітку 2017 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 придбали у власність автомобіль марки «ЗАЗ Славута 1103», зеленого кольору, який після виплати грошових коштів, згідно усного договору купівлі-продажу, зареєстровано на ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 . Таким чином у подружжя виникло право спільної сумісної власності на вищевказаний автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України - дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Також відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України - при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, діючи в межах визначених Сімейним кодексом України, ОСОБА_4 вирішив продати автомобіль марки «ЗАЗ Славута 1103», зеленого кольору, р.н. НОМЕР_2 та з цією метою зробив оголошення на різних сайтах в мережі Інтернет. Після цього, через декілька днів ОСОБА_4 отримав дзвінок від невідомого чоловіка, який погодився придбати вказаний автомобіль, а також домовився з ним про зустріч. При зустрічі ОСОБА_4 , як продавець автомобіля та ОСОБА_8 , як покупець домовилися про продаж автомобіля в розстрочку, тобто уклали усний договір купівлі-продажу, з умовою виплати грошових коштів в сумі 1200 доларів США до кінця грудня 2017 року. Таким чином між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник правочин, відповідно до якого правові наслідки, у вигляді права розпоряджатися майном настали б тільки після того, як покупець - ОСОБА_8 , виплатить грошові кошти. Оскільки ОСОБА_8 у встановлений домовленістю строк грошові кошти не виплатив, тому не отримав законного права розпоряджатися автомобілем, але діючи всупереч закону відчужив зазначений автомобіль іншій особі.

Так як, ОСОБА_4 не знав про те, що ОСОБА_8 відчужив автомобіль, тому дочекався кінця грудня 2017 року, але грошових коштів у вигляді оплати за вказане майно, не отримав. Відповідно до Цивільного кодексу України та домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , право власності на переданий автомобіль зберігалося за ОСОБА_4 до повної оплати за переданий автомобіль. Також відповідно до ч. 2 ст. 697 Цивільного кодексу України - якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару, але ОСОБА_4 зазначене право не реалізував та жодної офіційної вимоги про повернення автомобіля ОСОБА_8 не надіслав і до суду у встановленому законом порядку не звернувся, хоча міг та зобов`язаний був це зробити і мав на це достатньо часу та реальну можливість здійснення таких дій.

В подальшому, наприкінці лютого 2018 року ОСОБА_4 в мережі Інтернет побачив оголошення про продаж автомобіля марки «ЗАЗ Славута 1103» та впізнав свій автомобіль. Після цього ОСОБА_4 зателефонував продавцеві та домовився про зустріч поблизу с. Соснівка Макарівського району Київської області.

Так, 25.02.2018 року близько 15 год., ОСОБА_4 приїхав до АЗС «Бриз», розташованої на автодорозі Фастів-Бишів, в межах с. Ярошівка Фастівського району Київської області, де зустрівся з ОСОБА_6 , який був продавцем автомобіля марки «ЗАЗ Славута 1103», р.н. НОМЕР_2 . Відтак діючи, самовільно, всупереч установленому законом порядку, а саме встановленого Цивільним кодексом України, порушуючи своїми умисними діями обов`язок кожного громадянина неухильно додержуватися Конституції України та законів України, посягаючи на встановлені законодавством правила вирішення цивільно-правових спорів, шляхом зловживання довірою, під виглядом покупця повернув у свою власність автомобіль «ЗАЗ Славута 1103» р.н. НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 356 КК України, а саме самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення буд-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, щиро розкаявся та надав суду показання, що повністю відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. ОСОБА_4 пояснював, що разом з дружиною придбав автомобіль ЗАЗ Славута 1103 д.н.з НОМЕР_2 . У подальшому, коли їм потрібні були кошти на операцію він виставив даний автомобіль на продаж. Після того, як він знайшов покупця ОСОБА_8 , то домовився з останнім, що передасть йому автомобіль у користування, але оформить його тільки після сплати покупцем всієї суми вартості автомобіля, а саме 1200 доларів США. При цьому, ОСОБА_8 було написано відповідно розписку де він зобов`язується виплатити вказану суму до грудня 2017 року. Надалі він у зазначений строк гроші від продажу автомобіля не отримав. Звертався з цього приводу до покупця, але гроші йому так і не були сплачені. Потім, на одному з сайтів у мережі «Інтернет» він побачив оголошення про продаж належного йому автомобіля сторонньою особою. Він зателефонував за цим оголошенням та домовився про зустріч. Спочатку він поїхав та зустрівся з ОСОБА_6 , який і виявився продавцем автомобіля, ніби подивитися автомобіль. Через деякий час він знову зустрівся з потерпілим ОСОБА_6 . Під час останньої зустрічі він, отримавши ключі від автомобіля та поїхав, таким чином повернувши його собі. Наголошував, що усвідомив протиправність своїх дій і йому потрібно було звертався до суду за захистом своїх прав у даному випадку.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину передбаченого ст. 356 КК України, його вина за викладених вище обставин повністю підтверджується також усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності.

Так, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що придбав за гроші у невідомої йому раніше особи автомобіль ЗАЗ Славута. Йому також було передано технічний паспорт на вказаний автомобіль. Більше ніяких дій по оформленню автомобіля він не вчиняв. Через деякий час, оскільки машина йому не дуже подобалась, він вирішив її продати та розмістив оголошення в мережі «Інтернет». Після чого, йому зателефонував невідомий чоловік і домовився з ним про зустріч з приводу купівлі автомобіля. На зазначену зустріч, приїхали чотири чоловіки на автомобіля ВАЗ, серед них був ОСОБА_4 .. Вони оглядали автомобіль, трохи поїздили на ньому. Під час наступної зустрічі він передав ОСОБА_4 технічний паспорт на автомобіль, вони проїхалися. Після того, як він передав ОСОБА_4 ключі від автомобіля, останній сказав, що це його машина і поїхав на ній звідти. З приводу даної події він викликав поліцію. Також зазначив, що оскільки у нього був технічний паспорт і він сплатив кошти за автомобіль, то відповідно він є його власником.

Із дослідженого в судовому засіданні фотокопії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 03.08.2017 року встановлено, що ОСОБА_6 повідомляє правоохоронним органам про те, що 25.02.2018 року при продажі автомобіля ЗАЗ «Славута» темно зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_2 невідомі особи викрали даний автомобіль (а.с. 35-36).

Із досліджених в судовому засіданні витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0000309) та рапорту слідчого СВ Фастівського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000205 від 26.02.2018 року, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, встановлено, що в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 356 КК України. Зазначені відомості були внесені до ЄРДР 30.03.2018 року (а.с. 32,33).

Із дослідженої в судовому засіданні постанови про приєднання копій матеріалів кримінального провадження від 30.03.2018 року, копії матеріалів кримінального провадження № 0000205 від 26.02.2018 року було приєднано до матеріалів кримінального провадження за № 0000309 від 30.03.2018 року (а.с. 34).

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні заяви та розписки, ОСОБА_4 31.03.2018 року отримав від слідчого свій автомобіль марки ЗАЗ 1103 д.н.з. НОМЕР_2 та претензій не має (а.с. 39, 40).

Як вбачається із дослідженої в судовому засіданні фотокопії розписки, ОСОБА_8 отримав під виплату від дружини обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_7 автомобіль марки ЗАЗ 110307 вартістю 1200 доларів США. Зазначену вище суму ОСОБА_8 зобов`язався виплатити до 05.12.2017 року (а.с. 43).

Крім того, із дослідженої в судовому засіданні фотокопії розписки, ОСОБА_8 взяв в борг у ОСОБА_7 1500 доларів США і зобов`язався повернути зазначену суму до 15.02.2018 року (а.с. 42).

За таких обставин, зробивши аналіз досліджених доказів в судовому засіданні , суд визнає показання потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав вину, та інші досліджені у судовому засіданні документи, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить, що ОСОБА_4 вчинив самоправство.

Тому суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 КК України, за ознаками: самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення буд-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам, доведеною поза розумним сумнівом.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги, що ним вчинено злочин, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працевлаштований, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, щиро розкаявся та дав своїм діям негативну оцінку.

Відповідно висновку органу пробації результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення не показали високого ризику небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб, а отже існує ймовірність виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, тому з метою його виправлення у майбутньому доцільно застосувати покарання альтернативне позбавленню волі.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нового злочину буде покарання у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ст. 356 КК України.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-374, 376, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст.356 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не застосовувати.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам кримінального провадження роз`яснити їх право отримати копію даного вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1