Справа №636/4463/18
Провадження №1-кп/636/2/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2019 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню за №0001369, внесеному в ЄРДР від 21.09.2018 року, стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корюківка Корюківського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.12.1994 року за ст. ст. 140 ч. 2, 140 ч. 3, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 5 років 3 місяців 16 днів позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.12.2000 року за ст. ст. 140 ч. 2, 17 ч. 2, 145 ч. 1, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.03.2004 року за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;
- за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.02.2007 року за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч. 1, 71 ч. 1 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 24.01.2012 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, який 07.06.2012 року змінено на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області та дії ОСОБА_8 перекваліфіковано на ст. 190 ч. 2 КК України та із застосуванням ст. 69-1 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі;
- за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.03.2014 року за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 380 гривень;
- за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 10.11.2014 року за ст. ст. 185 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, 20.01.2015 року вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 10.11.2014 року змінено;
- за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 18.03.2015 року за ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 81 КК України звільненого 13.09.2017 року на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 05.09.2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 17 днів, без реєстрації місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
20.09.2018 року близько 22:00 години ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку №22 по вулиці Гагаріна в м. Чугуєві Харківської області, побачив як по вулиці йде раніше невідомий йому чоловік з мобільним телефоном у руках та розмовляє по ньому. В цей час у ОСОБА_8 раптово виник злочинний намір, спрямований на здійснення відкритого заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Так, з метою реалізації свого умислу ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_6 та наніс удар невстановленим предметом у потиличну частину голови ОСОБА_6 , від чого останній втратив координацію, впав на коліна та вронив на землю мобільний телефон марки «Samgung Galaxy J5», чорного кольору. У продовження своїх дій ОСОБА_8 миттєво схватив вказаний мобільний телефон, вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за №2734/18 від 09.10.2018 року складає 2 082 грн. 83 коп., та покинув місце події разом з викраденим майном, яке обернув на свою користь. Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав матеріальної шкоди ОСОБА_6 на загальну суму 2 082 грн. 83 коп.
Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України - грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 спочатку свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, визнав частково. Зокрема пояснив, що дійсно, увечері 20.09.2018 року, коли гуляв зі своїм братом ОСОБА_7 та його дівчиною ОСОБА_10 , він зустрів на вулиці Гагаріна у м. Чугуєві чоловіка, яким виявився ОСОБА_6 . Останній перебував у стані алкогольного сп`яніння. У потерпілого впав мобільний телефон і ОСОБА_8 його підняв та побіг з місця, таким чином обвинувачений не оспорював факту відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, але категорично заперечував застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто завдання потерпілому удару по голові. В подальшому ОСОБА_8 заперечив взагалі те, що він відкрито заволодів телефоном потерпілого, зазначивши, що вчинив крадіжку.
Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 20.09.2018 року приблизно о 22:00 год. він дійсно проходив поблизу буд. 22 по вул. Гагаріна у м. Чугуєві, при цьому розмовляв по мобільному телефону «Samgung Galaxy J5». Побачив трьох раніше невідомих йому людей, які йшли недалеко від нього. В цей час, завершив розмову по телефону та відчув удав в область задньої частини голови (потилицю), від удару присів та випустив з рук мобільний телефон. Далі ОСОБА_6 побачив силует людини, яка підібрала його телефон і побігла в сторону Чугуївської ЦРЛ. Спочатку потерпілий побіг за цією людиною, проте не наздогнав і вимушений був попрямувати до будинку АДРЕСА_2 , де проживають його батьки та вже там викликав поліцію. Під час нанесення йому удару по потилиці невідомим свідомість потерпілий не втрачав, тілесних ушкоджень йому спричинено не було, він відчув лише фізичний біль, в подальшому до лікарні не звертався.
Свідок ОСОБА_7 , допитаний судом в режимі відеоконференції з ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» пояснив, що 20.09.2018 року він гуляв зі своїм братом ОСОБА_8 та дівчиною ОСОБА_10 у м. Чугуєві. Приблизно о 22:00 год. вони втрьох знаходились в районі аптеки №911. В цей час повз них пройшов чоловік, який розмовляв по мобільному телефону. ОСОБА_8 пішов за цим чоловіком і через пару хвилин свідок побачив як у невідомого випав мобільний телефон, а обвинувачений його схватив та побіг.
Протоколом огляду місця події від 28.09.2018 року встановлено, що під час огляду місця події домоволодіння по АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений, 28.09.2018 року виявлений мобільний телефон марки «Samgung SM-G500H/DS», imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , чорного кольору, з двома сім-картами абонента МТС та Київстар і картою пам`яті на 16 Гб.
Згідно з протоколом огляду предметів від 28.09.2018 року слідчим СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області оглянуто мобільний телефон марки «Samgung Galaxy J5», imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , чорного кольору, виявлений та вилучений 28.09.2018 року під час огляду місця події домоволодіння по АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений.
Під час пред`явлення речей для впізнання 06.10.2018 року, ОСОБА_6 впізнав свій мобільний телефон, а саме, «Samgung Galaxy J5» imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , чорного кольору, який було виявлено та вилучено під час огляду місця події домоволодіння по АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за №2734/18 від 09.10.2018 року, ринкова вартість мобільного телефону марки «Samgung Galaxy J5», з урахуванням зносу, станом на 20.09.2018 року, складає 2 082,83 грн.
Під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 11.10.2018 року - обвинувачений зазначав, що потерпілого по голові не бив, а лише підняв з землі телефон, який ОСОБА_6 упустив.

При оцінці доказів в рамках даного провадження суд виходив з наступного:

Обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду свою провину спочатку визнав частково, заперечував лише нанесення потерпілому удару невстановленим предметом у потиличну частину голови, а потім взагалі пояснив, що вчинив крадіжку. Але зазначене спростовується показами потерпілого, які прямо підтверджують факт відкритого викрадення та нанесення обвинуваченим потерпілому удару по голові, внаслідок якого потерпілий присів та упустив мобільний телефон, який ОСОБА_8 схопив та побіг з місця скоєння кримінального правопорушення, а потерпілий спочатку намагався наздогнати ОСОБА_8 , а потім викликав поліцію.

При цьому слід зауважити, що відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України встановлена кримінальна відповідальність зокрема і за відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно. Зі змісту цієї статті слідує, що грабіж є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається в тому числі і з відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Особа має намір викрасти чуже майно і для цього застосовує відкриту форму заволодіння ним. При цьому для досягнення своєї мети вона ігнорує небезпеку бути викритою у злочини і не зупиняється перед застосуванням насильства до особи, яка може перешкодити їй завершити задумане. Для здійснення злочинного наміру особа обирає способи і засоби посягання, які вважає прийнятними для цього. Зокрема, проявляється це тоді, коли особа несподівано накидається на потерпілого та вихоплює в нього майно й відразу тікає з місця події. Зазначена ситуація не виключає, а інколи й неможлива без застосування насильства. Проте насильство в цій ситуації має інше спрямування й призначення. Головним у намірі грабіжника є бажання відкрито заволодіти майном. Стосовно цієї мети насильство має факультативне, другорядне, хоча обтяжуюче й кваліфікуюче, але побічне значення; в умислі винного воно не є переважаючим чинником. В одному випадку насильство може проступати як форма заволодіння майном, в іншому як засіб подолання перешкоди у доступі до майна. У цьому сенсі насильство є не так способом заволодіння майном, як відображенням (свідченням) підвищеної суспільної небезпеки особи, яка його вчинила.
При грабежі неможливо заподіяти небезпечні для життя чи здоров`я тілесні ушкодження, оскільки форма, в якій реалізується злочинний умисел, не передбачає використання дій (прийомів, засобів), які можуть призвести до більш тяжких наслідків. Особа, яка вчиняє грабіж, не вдається до демонстративної агресивно-насильницької поведінки і своїм станом та характером дій не виражає її, не використовує предметів із підвищеною травмувальною дією, не застосовує засобів впливу, які очевидно можуть призвести до наслідків, небезпечних для життя чи здоров`я, не погрожує застосуванням саме такого насильства, оскільки такі погрози при грабежі об`єктивно неможливі.

Із фактичних обставин справи встановлено, що у обвинуваченого, який знаходився у нічний час поблизу будинку №22 по вул. Гагаріна в м. Чугуєві та побачив невідомого йому чоловіка з мобільним телефоном, раптово виник намір відкрито заволодіти телефоном останнього.

У зв`язку з чим ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ззаду та застосував насильство: наніс удар невстановленим предметом у потиличну частину голови потерпілого, від чого останній присів та випустив телефон, а обвинувачений його схопив та покинув місце події разом з викраденим майном, яке обернув на свою користь. Інших насильницьких дій обвинувачений не вчиняв. Нанесення удару у потилицю фактично не спричинило потерпілому тілесних ушкоджень. Таким чином аналіз характеру та послідовності дій обвинуваченого, природа застосованого ним насильства у своїй сукупності свідчать, що він опинившись на місці події, відразу напав на потерпілого та відкрито викрав телефон, але при цьому не діяв агресивно і не вдався до застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я. Фактично обвинувачений застосував фізичний примус, який мав лише нейтралізувати потерпілого, і обрав для цього засіб, який відповідав цій меті.

Відповідно до п. 9 ППВСУ «Про судову практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» за №12 від 25.12.1992 року з відповідними змінами - під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

Вище приведене об`єктивно підтверджується показами самого потерпілого ОСОБА_6 , доповнюється дослідженими письмовими доказами - висновком судової експертизи, протоколом огляду місця події, огляду предметів, пред`явлення речей для впізнання, які в свою чергу не мають між собою суттєвих протиріч, є послідовними і логічно правильними.

Оцінюючи докази по кримінальному провадженню на відповідність їх вимогам КПК, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого, даних в суді та під час проведення слідчого експерименту про те, що він відкритого не викрадав телефон потерпілого та не наносив йому удару у потилицю і вважає, що вони надані ОСОБА_8 з метою зменшити його активну роль у вчиненні кримінального правопорушення та пом`якшити відповідальність, оскільки ці покази не узгоджуються з іншими дослідженими доказами по кримінальному провадженню, зокрема показами потерпілого.

Також суд критично розцінює і покази свідка ОСОБА_7 , який будучи допитаним в режимі відеоконференції з ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» пояснював, що бачив як обвинувачений схопив телефон потерпілого, який останній впустив, оскільки його покази також спростовуються належним та допустимим доказом, а саме - показами потерпілого. Крім того суд враховує, що ОСОБА_7 перебуває у родинних стосунках із обвинуваченим, а тому може бути зацікавленим у вирішенні справи на користь останнього.

Крім того, при оцінці усіх наданих суду доказів, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований ще й у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або за відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З огляду на встановлені судом обставини та їх кримінально-правове значення в діях ОСОБА_8 наявні ознаки грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Суд не бачить підстав для іншої кваліфікації, оскільки вона повністю підтверджується зібраними доказами, не вірити яким у суду не має підстав, а тому обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставину, що обтяжує покарання, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, не працює та не навчається, утриманців не має, без реєстрації місця проживання, але має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово був засуджений в тому числі і за скоєння корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, але на шлях виправлення не став та вчинив зазначене кримінальне правопорушення майже через рік після звільнення, а тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у межах санкцій цієї статті.

Таким чином, враховуючи вище приведене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

У рішенні від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи, вказав Європейський суд у рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії».

Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 19.10.2018 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім неодноразово було продовжено. У зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, суд вважає за необхідне продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи за №2734/18 від 09.10.2018 року у розмірі 300 грн.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Відповідно до ст. 368 ч. 1 п. 12 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання в тому числі і про те що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт. Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 05.10.2018 року було накладено арешт на вилучений в ході огляду місця події від 28.09.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 речовий доказ, а саме мобільний телефон марки «Samgung Galaxy J5», imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , чорного кольору. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Суд вважає за необхідне при ухваленні вказаного вироку скасувати накладений під час досудового розслідування вказаного провадження арешт на мобільний телефон потерпілого.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування призначеного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі належить рахувати з моменту застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 19.10.2018 року.
Міру запобіжного заходу, обраного ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу 19.10.2018 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 05.10.2018 року арешт вилученого в ході огляду місця події від 28.09.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , мобільного телефону марки «Samgung Galaxy J5», imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , чорного кольору, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Речовий доказ мобільний телефон марки «Samgung Galaxy J5», imei НОМЕР_1 , imei 2 НОМЕР_2 , чорного кольору залишити в розпорядженні потерпілого ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча: