Постанова
іменем України
2 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 332/2858/14-к

провадження № 51-5921км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000059, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на підставі наказу від 30 вересня 2009 року № 01-09 К на посаді директора ТОВ «Ярс-2010» (юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1г), будучи відповідальним за організацію бухгалтерського та податкового обліку підприємства, повноту відображення в обліку всіх господарських операцій, правильність віднесення доходів та витрат по відповідним звітним періодам, достовірність та своєчасність нарахування та сплату в бюджет податків, умисно, з метою ухилення від сплати податків у значних розмірах, усвідомлюючи, що товарно-матеріальні цінності від ТОВ «Євростиль ЛТД» і ТОВ «СМТ Аянта-2011» на адресу ТОВ «Ярс-2010» не поставлялися, у період з 1 січня 2012 року по 30 червня 2013 року забезпечив віднесення до складу податкового кредиту в податкових деклараціях по податку на додану вартість підприємства суму 703 833,62 грн по господарських операціях з ТОВ «Євростиль ЛТД» та ТОВ «СМТ Аянта-2011», які фактично не мали місце, та в подальшому надав податкові декларації з ПДВ за січень-грудень 2012 року та січень-липень 2012 року до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя, що призвело до несплати в бюджет ПДВ на суму 703 833,62 грн.
Під час судового розгляду суд першої інстанції виправдав ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 212 КК, зазначивши, що жодним належним та допустимим доказом не підтверджено наявності факту умисного ухилення від сплати податку на додану вартість, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в значних розмірах.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції (далі прокурор), посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає безпідставним висновок суду про недоведеність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. Стверджує, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 95, ст. ст. 22, 370, 373, 374 КПК у вироку не зазначено мотиви, з яких відкинуто докази обвинувачення, та не надано їм належної оцінки. Вказує, зокрема, що рішеннями судів встановлена фіктивність господарської діяльності ТОВ «Євростиль ЛТД» і ТОВ «СМТ Аянта-2011», що, на думку прокурора, свідчить про відсутність реальних господарських операцій між цими підприємствами та ТОВ «Ярс-2010», директором якого бувОСОБА_6 . Посилається й на те, що апеляційний суд не проаналізував та не вказав в ухвалі вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги, при цьому не надав оцінки зібраним у провадженні доказам з додержанням вимог ст. ст. 7, 94, 95, 370 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу частково, просила скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин (ст. 433КПК).
У п.1 ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно дост. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як зазначено у ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Також зміст ухвали суду апеляційної інстанції повинен відповідати вимогам ст. 419 КПК.
Виходячи з положень указаних статей закону, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, дати вичерпну відповідь на вказані у ній доводи щодо оцінки покладених в основу вироку доказів з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а також зазначити мотиви, з яких він виходив при постановленні ухвали, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, пославшись на відповідну норму права.
Проте зазначених вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом не дотримано.
Як убачається з матеріалів провадження, прокурор подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції та просив його скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнатиОСОБА_6 винуватим за ч. 1 ст. 212 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказував, зокрема, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильну оцінку доказів.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд не взяв до уваги та не проаналізував доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не дано оцінки за критеріями ст. 94 КПК доказам, які надані стороною обвинувачення, а саме як кожному доказу окремо, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому прокурор зазначав, що на підтвердження висновку про відсутність у діях ОСОБА_6 умислу на ухилення від сплати податків судом покладено у вирок показання свідка ОСОБА_7 про те, що він, будучи директором ТОВ «Євростиль ЛТД» і ТОВ «СМТ Аянта-2011», на підприємство ОСОБА_6 ТОВ «Ярс-2010» здійснював поставку м`ясної продукції на підставі укладених договорів, які підписувались ним особисто. Постачання продукції ТОВ «Ярс-2010» відбувалось реально зі складанням первинних документів.
Водночас, як вказував прокурор, дослідивши у судовому засіданні докази, суд першої інстанції не навів у вироку мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення, що давали підставу, на його думку, для визнання показань свідка ОСОБА_7 недостовірними, а також свідчили про умисне завищення ОСОБА_6 податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «Євростиль ЛТД» та ТОВ «СМТ Аянта-2011», які фактично не мали місце, зокрема:
копії судових рішень у справах № 335/2409/16к та № 336/856/14 щодо ОСОБА_7 , якими останнього засуджено за фіктивне підприємництво з використанням ТОВ «Євростиль ЛТД» і ТОВ «СМТ Аянта-2011», які діяли в складі конвертаційного центру в указаний в обвинуваченні ОСОБА_6 період та надавали незаконні послуги по формуванню податкового кредиту та конвертації грошових коштів. Окрім того, як встановлено вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 16 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 (справа № 335/2409/16к), за період

з 1 травня 2012 року по 26 травня 2013 року на рахунок, відкритий ТОВ «Євростиль ЛТД» у відділенні АТ «Таскомбанк», по безтоварних операціях, під виглядом сплати за отримані товари (роботи, послуги), у тому числі й продукти харчування, сільськогосподарської продукції, надходили у безготівковій формі грошові кошти від ТОВ «Ярс-2010» у сумі 3 578 281,99 грн, які в подальшому перераховувались на рахунки інших підприємств для зняття коштів у готівковій формі (т. 8, а.п. 2938);
дані, що містяться в акті Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області

від 18 липня 2013 року № 255/22-4/35095726 щодо фіктивності ТОВ «Євростиль ЛТД», акті про проведення позапланової документальної перевірки ТОВ «Ярс-2010», відповідно до якого при перевірці повноти визначення податкового кредиту по податку на додану вартість за період з 1 січня 2012 року по 30 жовтня 2013 року встановлено його завищення при здійсненні фінансово-господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «Євростиль ЛТД» і ТОВ «СМТ Аянта-2011» всього на суму 703 833,62 грн;
висновок судової почеркознавчої експертизи, згідно з якою первинні бухгалтерські документи ТОВ «Ярс-2010» по взаємовідносинамз ТОВ «Євростиль ЛТД» і ТОВ «СМТ Аянта-2011» є підробленими;
дані журналів вхідного контролю сировини та реєстрації вхідної ветеринарної документації ТОВ «Ярс-2010» за період з 1 січня 2012 року по 30 червня 2013 року про відсутність записів щодо постачальників ТОВ «Євростиль ЛТД» та ТОВ «СМТ Аянта-2011»;
дані довідок Запорізької міської державної лікарні ветеринарної медицини

від 22 травня 2014 року № 134, Головного управління ветеринарної медицини у Запорізькій області від 22 травня 2014 року № 02.3-12/758, Головного управління ветеринарної медицини в м. Києві від 26 травня 2014 року № 02/2-21-204 про те, що в період 20122013 років ветеринарні свідоцтва або ветеринарні довідки суб`єктам господарювання ТОВ «Євростиль ЛТД» та ТОВ «СМТ Аянта-2011» не видавались і будь-які інші адміністративні послуги не надавались;
показання лікарів ветеринарної медицини, закріплених за ТОВ «Ярс-2010» відповідно до Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів», свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , про те, що при прийомі сировини й харчових продуктів тваринного походження вони перевіряли наявність обов`язкових ветеринарних документів і реєстрували їх в журналі обліку результатів вхідного контролю, але на підприємство не надходила продукція від ТОВ «Євростиль ЛТД» та ТОВ «СМТ Аянта-2011». При цьому фактів виявлення сировини тваринного походження, що не пройшла вхідний контроль, або не облікованої в журналі вхідного контролю, ними також не було встановлено.
Отже, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в апеляційному порядку, апеляційний суд не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, не звернув уваги, що прийняття одних і відхилення інших доказів повинно бути мотивовано.
При цьому доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушення судом першої інстанції положень ст. ст. 22, 94, 95, 370, 374 КПК щодо дослідження обставин кримінального провадження, оцінки доказів та змісту судового рішення апеляційним судом в повній мірі не було перевірено.
Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилися також доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, визнавши недоведеним, що в діянні ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК, мав би врахувати, що ця норма закону про кримінальну відповідальність має описово-бланкетний характер, що зумовлює необхідність звертатися до податкового законодавства, що на думку прокурора, місцевим судом не було зроблено.
Натомість, як слідує зі змісту ухвали апеляційного суду, суд у загальних формулюваннях визнав доводи прокурора безпідставними, зазначивши, що ТОВ «Євростиль ЛТД» і ТОВ «СМТ Аянта-2011» здійснювали поставку м`ясної продукції на підприємствоОСОБА_6 ТОВ «Ярс-2010» та на підтвердження цих обставин послався лише на показання свідка ОСОБА_7 , залишивши поза увагою вимоги закону про необхідність оцінки всіх доказів обвинувачення у їх сукупності та взаємозв`язку.
З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, наведені порушення є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді суд має, з огляду на викладене в цій постанові, перевірити всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора з урахуванням аналогічних доводів, що містяться в його касаційній скарзі, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, а за наявності для цього підстав шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441442 КПК України, Суд

у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3