У Х В А Л А
19.03.2019 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ;
із участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000529 від 07.12.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.121 КК України,
ВСТАНОВИВ :
Захисник ОСОБА_7 в межах даного судового провадження подала клопотання про зміну запобіжного заходу в якому зазначила, що встосовно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2017 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому ухвалами Жмеринського міськрайонного суду від 10.07.2018 року, 04.09.2018 року, 31.10.2018 року, 18.12.2018 року та 14.02.2019 року було продовжено стоком на 60 днів. Загальний строк тримання під вартою складає вже понад 14 місяців, тому вважає, що на даний час вказаний запобіжний захід є занадто суворим по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_6 з тих підстав, що наявність попередньо визначених ризиків належним чином не доводиться наявними у справі матеріалами. Відповідно до обґрунтувань, якими прокурор супроводжував свої клопотання про продовження термінів тримання під вартою, випливає, що так як дружина обвинуваченого ОСОБА_6 є громадянкою іноземної держави, останній може безперешкодно виїхати до іноземної країни і таким чином уникнути правосуддя, однак вказане твердження не відповідає дійсності з тих підстав, що Порядок виїзду громадян України за кордон визначений Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відповідно до норм такого та будь-яких інших нормативних актів наявність дружини, яка є громадянкою іншої держави, не надає ніяких пільг, переваг або можливостей громадянину України виїхати за межі України поза загальним порядком. Прокурором не доведено, що наявність дружини, яка є громадянкою іноземної держави, може призвести до того, що обвинувачений ОСОБА_6 може безперешкодно виїхати до іншої держави. Згідно ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" документом, що дає право громадянину на виїзд за кордон є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тому немає ніяких перешкод здати виданий на ім`я ОСОБА_6 закордонний паспорт прокурору або суду з метою забезпечення вказаних обмежень. Тому відсутні жодні перепони для обмеження у встановленому законом порядку виїзду ОСОБА_6 за кордон у разі його знаходження не під вартою. Окрім того, ОСОБА_6 на час роботи на місці подій слідчо-оперативної групи 07.12.2017 року самостійно прийшов на місце пригоди, будучи збентеженим тим, що ОСОБА_8 виявився мертвим. І саме з місця подій, а не з дому чи з іншого місця він був доставлений до органу поліції та надалі затриманий, що доводить відсутність умислу уникнути слідства та суду. Зауважила, що прокурором не надано жодних доказів обґрунтування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою. Вважає що жодних доказів того, що дії ОСОБА_6 перебувають у причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , стороною обвинувачення протягом 14 місяців суду не надані, тому висунуте обвинувачення у вчиненні саме злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України навіть на теперішній час не є ґрунтовним. Вказала, що обвинувачений ОСОБА_6 має вкрай незадовільний стан здоров`я, який за час його перебування під вартою швидко та суттєво погіршується, що підтверджується медичними висновками, які неодноразово надавалися суду та в яких вбачається значне погіршення стану його здоров`я за період перебування під вартою, неефективність медикаментозного лікування та необхідність оперативного втручання. Вважає, що наявні всі підстави для визначення розміру застави з метою забезпечення виконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, який просила суд визначити у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, із одночасним покладенням на обвинуваченого певних обов`язків та роз`ясненням наслідків їх невиконання.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали вказане клопотання з викладених у ньому обгрунтувань.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задовлення клопотання захисника. Зауважив, що всупереч вимог ч.2 ст.201 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується не були надані прокурору. Також вказав, що запобіжний захід неодноразово було продовжено, оскільки ризики, які мали місце на стадії досудового розслідування, не зникли та не зменшилися. Так, обвинувачений може впливати на потерпілих, оскільки її думка ще не з`ясована в судовому засіданні, поводить себе зухвало та без поваги щодо потерпілої ОСОБА_4 та стосовно прокурора. Також ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування, а вказаний захисником порядок виїзду за кордон жодним чином не може перешкодити йому це зробити, оскільки в Україні за проведення антитерористичної операції певна ділянка державного кордону не є контрольованою, тому обвинувачений буде здатен виїхати у будь-яку країну. Стосовно заявленого визначення судом розміру застави пояснив, що ОСОБА_6 обвинувачено у вчиненні злочину, який має насильницький характер, що спричинило смерть іншої людини, тому вважає клопотання захисника необґрунтованим та також просив відмовити у його задоволенні.
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку прокурора.
Захисник ОСОБА_9 та представники потерпілих за їх належним викликом до суду не з`явились.
Допитана в якості свідка за клопотанням сторони захисту свідок пояснила суду, що близько 22 години 16.04.2018 року у браму на огорожі її будинку хтось сильно постукав. Вона вийшла на вулицю, де побачила навпроти особу чоловічої статі у камуфляжному одязі та в балаклаві на голові, який запитав де її син ОСОБА_6 . Після її відповіді щодо перебування сина підвартою, той чоловік промовив, що він згодом буде лежати, де лежить його брат. Намагаючись з`ясувати у зв`язку з чим та хто так поводится вона, потягла його за балаклаву, відчувши руками борідку. Потім той чоловік сам зняв свою балаклаву, та рушив поза гаражами обабіч її будинковолодіння. Також до нього приєднався інший чоловік, який до того непорушно стояв збоку. З приводу вказаної події вона викликала працівників поліції. Згодом бачила вказаних осіб, але ніяких додаткових вимог щодо них не висувала.
Заслухавши думки учасників судового засідання, пояснення свідка, дослідивши матеріали клопотання та матеріали судового провадження, суд вважає, що клопотання захисника не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до змісту ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є:
1) особисте зобов`язання;
2) особиста порука;
3) застава;
4) домашній арешт;
5) тримання під вартою.
Згідно вимог ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно положень ч.1,3,7,8,11 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
У відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно положень ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства чи погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Відповідно до положень ст.29 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України за ухваленням Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню ним злочину або його втечі після його вчинення. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а передбачає урахування низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого наразі обвинувачується ОСОБА_6 , належить до категорії тяжких злочинів, покарання за яке, передбачено у вигляді позбавлення волі на строк, що вочевидь перевищує три роки.
Вирішення судом питання щодо зміни запобіжного заходу врегульовано положеннями глави 18 КПК України.
У відповідності до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження; серед інших ними є запобіжні заходи.
За приписами ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Суд не приймає до уваги наведені за змістом клопотання сторони захисту обставини щодо суттєвого погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах попереднього ув`язнення, що раніше вже були предметом дослідження суду та з приводу чого ухвалювались рішення про недоведеність представленими доказами заявлених обставин та відмову з цих підстав у задоволенні аналогічних клопотань. Пояснення свідка ОСОБА_10 не становлять суттєвого значення для вирішення питань щодо заявленого визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 . Решта наведених стороною захисту доводів про особу обвинуваченого та його соціальні зв`язки, не визначають суттєвих змін цих обставин, що охоплювались оцінкою можливістю запобігання ризикам при застосуванні та продовженні виключного запобіжного заходу, у тому числі щодо загальної тривалості утримання обвинуваченого під вартою, яке зумовлене об`єктивними потребами забезпечення кримінального провадження. Відтак застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави самостійно замість чинного наразі запобіжного заходу у виді тримання під вартою не здатне забезпечувати з вказаних підстав їх запобігання та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Судом також визначаються неаргументованими вимоги сторони захисту про визначення судом розміру застави в межах дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинуваченого останнього, має ознаки його вчинення із застосуванням насильства, а також спричинення загибелі людини, що у відповідності до наведених положень ч.4 ст.183 КПК України виключає обов`язковість визначення розміру застави у кримінальному провадженні. Саме із врахуванням вказаних обставин судом вирішувалось питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалюючи рішення про продовження йому такого запобіжного заходу, встановленого ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2017 року, яким застережено вказані підстави щодо невстановлення застави.
З урахуванням сукупності наведеного судом встановлено, що в межах заявленого клопотання стороною захисту не доведено достатніх підстав для встановлення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , що визначає недоцільність також визначення певних обов`язків при застосуванні виду запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, у зв`язку з чим клопотання захисника підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.131, 176, 177, 183, 201, 331, 350 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
У задоволенні клопотання сторони захисту про визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1