ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 580/1971/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/207/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2018року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, з вищою освітою, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вказаним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 29.09.2017 року близько 22 год. 40 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ-210994» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Г.Майдану в напрямку пл. Соборна, м. Лебедин, Сумської області зі швидкістю, яка перевищує дозволену швидкість руху в населених пунктах,наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу, не зупинився, та при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїжджу частину вул. Г.Майдану по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо по напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Причиною смерті ОСОБА_11 являється несумісна з життям черепно-мозкова травма-перелом основи черепу.
З технічної точки зору в даній дорожній ситуації у діях обвинуваченого ОСОБА_7 , як водія автомобіля ВАЗ 210994,д.н. НОМЕР_1 , вбачаються невідповідності вимогам пунктів 12.4, 18.1, 31.3. «а», 31.4.3 «г» Правил дорожнього руху, з яких невідповідності вимогам пункту 18.1 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подали на нього апеляційну скаргу.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження; дані, що характеризують особу обвинуваченого; обставини , які пом`якшують та обтяжують його покарання; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за частиною 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; в решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор вказує на те, що обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд не встановив, проте суд не надав належної оцінки, що за наявності беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_7 , обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав частково, матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодував, у скоєному не розкаявся. Крім того, прокурор зазначає, що суд не врахував зухвалу поведінку обвинуваченого під час судового розгляду і думку потерпілих та призначив ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж те, на якому наполягали потерпілі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить повторно дослідити письмові докази у справі;скасувати вирок Лебединського районного суду Сумської області від 22.03.2017 року та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 , у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування вимог обвинувачений вказує на те, що:

- судом першої інстанції при розгляді даної справи була допущена неповнота судового розгляду, оскільки, як на досудову так і при проведенні судового слідства об`єктивний механізм даної дорожньо-транспортної події встановлений не був. За основу звинувачення були прийняті свідчення свідків, які були друзями потерпілого, надані ними свідчення в судовому засіданні не відповідали тим свідченням, які ними ж були надані при слідчих експериментах та допитах, свідчення даних свідків не відповідають об`єктивним даним. Судом в порушення принципу повноти та об`єктивності, рівності та змагальності сторін, безпідставно було відмовлено стороні захисту в клопотанні про допит свідків : ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , хоча письмові пояснення даних свідків, з дотриманням вимог ст. 290 КПК України, були відкриті стороною захисту іншим учасникам кримінального провадження. Суд невмотивовано відхилив дане клопотання, хоча дані свідки безпосередньо перебували на місці ДТП, та їм відомі обставини . що мають значення для даної справи;

- судом не вмотивовано було відмовлено в клопотанні сторони захисту про допит в якості свідків понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які приймали участь в якості понятих при проведенні слідчих експериментів зі свідками, та підозрюваним, оскільки захисником ставилося питання про недопустимість, як доказів протоколів слідчих експериментів, у зв`язку з відсутністю роз`яснень свідкам положень ст.ст. 383-385 КК України, та у зв`язку з іншими процесуальними недоліками протоколів слідчих експериментів. Ці свідки також приймали участь в інших трьох слідчих експериментах;

- судом було відмовлено в допиті в якості свідка слідчого ОСОБА_20 , який призначав по справі судово-автотехнічну експертизу, та проводив деякі слідчі дії по даній справі . Клопотання було мотивоване тим, що даний слідчий при призначенні судово-автотехнічної експертизи зазначив у постанові вихідні дані щодо обставин ДТП , які не відповідали об`єктивним даним зафіксованим при огляді місця події;

- дії пішохода не були досліджені, правової оцінки діям пішохода слідчим і судом надано не було. Залишилося не вирішеним питання, наявні чи відсутні в діях пішохода порушення вимогам ПДР України в даній дорожній ситуації, та чи сталася б дана дорожньо-транспортна пригода у випадку виконання пішоходом вимог ПДР України;

- матеріали справи, які надані стороною обвинувачення до суду, не містять доказів, коли саме та ким дані про дану подію були внесенні до ЄРДР. Відсутні постанови, про призначення слідчих, які були уповноважені здійснювати досудове розслідування в даній справі;

- в судовому засіданні не було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 по суті даної справи, чим також було порушено його право на захист;

- оскаржуваний вирок за своїм змістом, не відповідає фактичним обставинам справи, суд розглянув справу на підставі обвинувального акту, який за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, вирок базується на недопустимих доказах (висновок судово-медичної експертизи № 77; висновок експерта № 19/119/9-1/306е від 20.05.2017 року; висновок судово-автотехнічної експертизи № 19/119/9-1/328е. від 27.10.2017 року; протокол слідчого експерименту від 03.10.2017 року за участю свідка ОСОБА_21 ; протокол слідчого експерименту від 03.10.2017 року за участю свідка ОСОБА_22 ; протокол слідчого експерименту від 03.10.2017 року за участю ОСОБА_7 , на які суд не міг посилатися при винесенні вироку;

- експертом при проведенні судово-автотехнічної експертизи була допущена неточність, а саме, ним була невірно визначена швидкість руху автомобіля обвинуваченого на момент ДТП;

- судом при розгляді даної справи було допущено порушення принципу змагальності сторін, оскільки 12.02.2018 року судом було проголошено про закінчення дослідження доказів , та перехід до іншої стадії - судових дебатів. Після виступу в судових дебатах захисника, суд своїм рішенням ухвалив про вихід із судових дебатів та повернення до дослідження доказів;

- в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання за наступні дати судових засідань - 16.01.2018 року (а.с. 192-195) замість журналу судового засідання зазначений протокол; - 12.02.2018 року (а.с. 240-242) замість журналу судового засідання зазначений протокол ; -15.03.2018 року (а.с.263-264) замість журнал судового засідання зазначений протокол;

- при проведенні підготовчого судового засідання, потерпіла не подала до суду заяви чи клопотання про визнання її потерпілою, суд ухвали про визнання потерпілою не виносив. За таких обставин, цивільний позов заявлений ОСОБА_9 на думку обвинуваченого не підлягають розгляду;

-окрім того, при винесенні рішення про стягненні моральної шкоди, суд мав би встановити відсутність чи наявність в діях іншого учасника ДТП порушень ПДР України;

-протокол огляду місця ДТП складений неправильно;

- обвинувальний акт, який поданий на розгляд до суду, за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки суть обвинувачення належним чином не сформульована, а суд вийшов за межі обвинувачення встановивши , що ОСОБА_23 їхав з перевищенням швидкості;

- судом при розгляді справи не були дотриманні вимог ст.ст. 65,66, КК України, при визначенні виду та міри покарання , оскільки в оскаржуваному судовому рішенні зазначено про те, що обвинувачений не працює, але це не відповідає дійсності .

Крім того, обвинувачений зазначає, що призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі є занадто суворим, оскільки він цілком свідомо оцінюю ті безповоротні наслідки які настали; розуміє, що життя людини повернути не можливо, та завжди буде винним в очах рідних загиблого, і вони його ніколи не пробачать. Але, як зазначає ОСОБА_7 , він не є небезпечним для суспільства, вчинив необережний злочин, досудове розслідування та судовий розгляд було проведено без повного дослідження всіх обставин справи, а саме, те що потерпілий вибіг на дорогу. Також, судом не було враховано, що потерпілий мав об`єктивну можливість бачити рух автомобіля та знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та захисника , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого; пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу; пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора ; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає , зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Прокурор в апеляції просить повторно дослідити докази стосовно особи обвинуваченого, а обвинувачений ОСОБА_7 просить повторно дослідити письмові докази у справі. Але ні сторона обвинувачення ні сторона захисту в апеляційних скаргах та в судовому засіданні не навели обґрунтованих даних , що докази , які вони просять дослідити були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Зважаючи на це клопотання прокурора та обвинуваченого про повторне дослідження певних доказів задоволенню не підлягає .

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого, стосовно неповноти судового розгляду , колегія суддів вважає їх безпідставними .

Механізм ДТП встановлений в ході досудового та судового слідства підтверджений не тільки протоколом огляду та схемою місця ДТП, поясненнями свідків-очевидців ДТП ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , даними протоколів слідчих експериментів з очевидцями ОСОБА_22 та ОСОБА_21 ; об`єктивними судово-медичними даними; даними автотехнічних експертиз, але й самим обвинуваченим ОСОБА_7 , який на досудовому слідстві в ході слідчогоексперименту та в суді першої інстанції не заперечував, що їхав с перевищенням швидкості до 80 км/г, оскільки до пішохідного переходу , який йому був відомийвідомий завершив обгін іншого транспортного засобу, але не встиг загальмувати побачивши пішохідна. Вказані докази були вивчені судом першої інстанції; детально наведені у вироку; належним чином проаналізовані та отримали відповідну оцінку, з якою погоджується колегія суддів, в зв`язку з чим повторно наводити їх зміст та аналіз вважає недоцільним.

Посилання обвинуваченого на те, що суд безпідставно відмовив у допиті свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , пояснення яких захисникові додані до матеріалів провадження (а.с.92-100 т.1) є необґрунтованими. По- першевказані свідки не були очевидцями ДТП ; по-друге їх пояснення є поясненнями з чужих слів, зокрема свідка ОСОБА_25 про те , що він утримував ОСОБА_11 , який намагався встигнути пересікти проїзджу частину не зважаючи на наближення автомобіля; по-третє наведений зміст цих пояснень жодним чином не може вплинути на висновки суду про винність ОСОБА_23 у невиконанні вимог п. 18 .1 ПДР, оскільки не спростовують факту збиття обвинуваченим ОСОБА_11 при намаганні останнього перетнути проїзджу частину на пішохідному переході.

Посилання захисту не безпідставну відмову в клопотанні про допит в якості свідків понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які брали участь в слідчих експериментах зі свідками та обвинуваченим, також є необґрунтованим , оскільки , як вбачається з матеріалі впровадження слідчі експерименти зі свідками ОСОБА_22 , ОСОБА_21 та обвинуваченим ОСОБА_7 проводились в один день, а саме 03.10.2017р. (а.с.143-150 т.1). За таких обставин участь одних і тих самих понятих в трьох експериментах сумнівів не викликає. При цьому в ході слідчого експерименту з ОСОБА_7 приймав участь захисник ОСОБА_26 ; ОСОБА_27 розповів про обставини проведення слідчих експериментів безпосередньо в суді ; відповідно до протоколів зауважень у будь-яких учасників експериментів не було. Тому посилання захисника на недопустимість цих доказів, зокрема протоколів слідчих експериментів є безпідставною.

Посилання захисту на безпідставну відмову суду допитати в якості свідка слідчого ОСОБА_20 стосовно отримання ним вихідних даних при призначенні експертизи також є необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог ч.7 ст. 97 КПК України не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Посилання обвинуваченого на те, що суд не надав оцінки діям пішохода і чи відповідали вони Правилам дорожнього руху є безпідставними , оскільки в судовому засіданні було встановлено , що пішохід перетинав проїзджу частину по пішохідному переходу. За таких обставини Знаходження загиблого ОСОБА_28 в стані алкогольного сп`яніння, чи бачив він автомобіль обвинуваченого , чи міг би утриматись від перетинання дороги на кваліфікацію дій ОСОБА_23 не впливає .

Посилання обвинуваченого про те, що матеріали справи, які надані стороною обвинувачення до суду, не містять доказів, коли саме та ким дані про дану подію були внесенні до ЄРДР і відсутні докази про призначення слідчого в провадженні, спростовуються реєстром матеріалів досудового розслідування (а.с.4 т.1) , відповідно до якого відомості до ЄРДР було внесено 30.09.17р., слідство доручено певним слідчим. Щодо внесення відомостей до ЄРДР також мається довідка начальника Лебединського ВП (а.с.250 т.1).

Описка слідчого у даті призначення судово-медичної експертизи 29.09.17 р. замість 30.09.17 р. , з врахуванням нічного часу проведення огляду місця події є несуттєвою і не впливає на допустимість зазначеного у вироку висновку судово-медичної експертизи № 77.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_23 відмовився надавати пояснення до допиту всіх свідків та вивчення всіх доказів , але потім відповідав на питання учасників судового засідання зокрема стосовно своєї винуватості і щодо обставин злочину (а.с.195) перед судовими дебатами суд з`ясовував у всіх учасників щодо доповнень судового слідства і вирішував відповідні клопотання. Таким чином колегія суддів не вбачає порушення права на захисту обвинуваченого ОСОБА_23 в суді першої інстанції , а також порушень вимог ст.ст. 349, 351 КПК України , оскільки обвинувачений , за участю захисника , використав своє право надати пояснення на свій розсуд.

Посилання обвинуваченого , що висновок технічного стану транспортного засобу № 19/119/9-1/306е, яким виявлено працездатність гальмівної системи , рульового керування , ходової частини та несправності зовнішнього освітлення у виді переобладнання є недопустимим доказом , оскільки стороні захисту не було відкрито сам речовий доказ і суд не дослідив його є безпідставним , оскільки , відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Висновок експертизи стороні захисту був відкритим, тому вважати його недопустимим неможна . При цьому колегія суддів враховує те, що порушення вимог Правил дорожнього руху п.31.3 «а» і п. 31.4.3 «г» в частині незаконного переобладнання зовнішнього освітлення авто не знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Посилання обвинуваченого, що експертом при проведенні судово-автотехнічної експертизи була невірно визначена швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_23 (мін. 92,4 км/год) є безпідставним, оскільки експерт встановлював мінімальну швидкість руху з врахуванням переривчатого гальмівного шляху на схемі, пояснень учасників слідчих експериментів. Окрім того порушення ОСОБА_23 мінімальної швидкості автомобіля в населеному пункті п. 12.4 ПДР також не знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 364 КПК України, учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати новідокази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінальногопровадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатководосліджених обставин.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України саме на суд покладається обов`язок ухвалити законе, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення .

Тому колегія суддів не вбачає порушення вимог ст. 364 КПК України, принципу змагальності процесу та безсторонності суду , в діях головуючого першої інстанції, який для з`ясування певних обставин, на які захисник послався в дебатах (зокрема щодо дат внесення злочину в ЄРДР та постанови про проведення судово медичної експертизи ), відновив судовий розгляд.

Відповідно до КПК України на час розгляду кримінального провадження судовий розгляд фіксувався за допомогою звукозаписуючої апаратури та журналу судового засідання який викладається письмово . В матеріалах провадження містяться протоколи судових засідань від 16.01.2018 року (а.с. 192-195); 12.02.2018 року (а.с. 240-242); 15.03.2018 року (а.с.263-264) , які за змістом відповідають вимогам ст.108 КПК України тобто вимогам до журналу судових засідань . Тому підстав для скасування вироку відповідно до ст. 412 КПК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою за її письмовою згодою.

Потерпіла ОСОБА_9 є матір`ю загиблого ОСОБА_23 , 10.10.17р. слідчим їй було вкручено пам`ятку про права та обов`язки та вона допитана відповідним чином. (а.с.4 т.1) ОСОБА_29 зазначена в якості потерпілої в обвинувальному акті і подала цивільний позов. Будь-яких даних , що ОСОБА_9 заперечує свій статус в кримінальному провадженні не міститься . Тому доводи апелянта про неналежну потерпілу є безпідставні.

Розмір моральної шкоди стягнутий судом з обвинуваченого за грубе порушення вимог ПДР, яке призвело до непоправних наслідків у вигляді смерті людини, є цілком адекватним та справедливим, навіть якщо врахувати , що загиблий пішохід знаходився у стані сп`яніння і також не впевнився в безпечному перетину проїжджої частини.

Посилання обвинуваченого на наявність помилок в протоколі огляду місця ДТП є обґрунтованими, оскільки: в графі 7 , де повинні бути зазначені дані про дорожню розмітку слідчий вказав про наявність дорожнього знаку 5.35 Пішохідний перехід ; в графі 11 про наявність дорожнього знаку не зазначив; в графі 2 вказав , що ДТП розташоване на нерегульованому пішохідному переході, а в графі 7 не вказав про наявність розмітки 1.14.1. Але вказані порушення є незначними і не свідчать про те, що фактичні обставини встановлені неправильно, оскільки і дорожній знак і дорожня розмітка вбачається з доданої до протоколу схеми. Окрім того сам обвинувачений в суді першої інстанції не заперечував про свою обізнаність на цій ділянці дороги.

Посилання апелянта на неконкретність обвинувачення та вихід суду за межі обвинувачення частково є обґрунтованими. Так орган досудового слідства в обвинувальному акті зазначив , що обвинувачений до моменту ДТП рухався на своєму автомобілі на «великій швидкості» а потім порушив вимоги п.п. 12.4, 18.1, 31.3. «а», 31.4.3 «г» Правил дорожнього руху. Суд, без зміни обвинувачення прокурором, вказав у вироку, що ОСОБА_23 рухався на автомобілі «зі швидкістю, що перевищує дозволену швидкість руху в населених пунктах» а потім порушив вимоги п.п. 12.4, 18.1, 31.3. «а», 31.4.3 «г» Правил дорожнього руху. Про те ні сторона обвинувачення, ні суд першої інстанції не звернули уваги на те , що відповідно до висновку автотехнічної експертизи порушення ОСОБА_7 вимог п. 12.4 щодо перевищення максимально допустимої швидкості в населеному пункті , вимог п.п. 31.3 «а» ; 31.4.3 «г» щодо переобладнання світлових приладів не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. В прямому причинному зв`язку є порушення ОСОБА_23 вимог п.18.1 ПДР, щодо правил проїзду пішохідного переходу .

Зважаючи на викладене апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити частково , вирок суду на підставі п.4 ч.1 ст. 408 КПК України змінити та виключити з мотивувальної частини вироку, з формулювання обвинувачення , визнаного судом доведеним, на порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 12.4, 31.3. «а», 31.4.3 «г» Правил дорожнього руху.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора та обвинуваченого щодо несправедливості призначеного ОСОБА_7 покарання як занадто м`якого та суворого відповідно , колегія суддів вважає їх безпідставними.

При призначенні покарання суд першої інстанції діяв у відповідності з вимогами ст. 65 КК України , врахував ступінь тяжкості скоєного злочину , дані про особу обвинуваченого , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та позитивно характеризується (а.с.180-185 т.1), на спецобліках не перебуває; обставини, що відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання у виді щирого каяття та сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_7 покарання , яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Посилання прокурора не те, що обвинувачений не визнав своє ї вини і на позицію потерпілої , не є обставинами , передбаченими ст.ст. 50, 65-67 КК України, що підлягають врахуванню при призначенні покарання. Окрім того апеляційна вимога прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі на один рік більше ніж призначив суд взагалі свідчить про формальний характер апеляційної скарги прокурора.

Як зазначено вище , стан потерпілого , який знаходився в алкогольному сп`янінні та його намагання перетнути дорогу не впевнившись в цілковитій безпеці не впливає на ступінь вини обвинуваченого , ОСОБА_30 перетинав проїзджу частину по пішохідному переходу де мав абсолютну перевагу над іншими учасниками дорожнього руху, які на сам перед повинні були впевнитися у безпеці проїзду, навіть при наближенні до переходу , що відповідає вимогам ПДР.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_7 допустив грубе порушення Правил дорожнього руху при наближенні та проїзді пішохідного переходу , непереборним наслідком чого стала смерть людини , підстав для пом`якшення йому покарання, призначеного в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України , колегія суддів не вбачає. Неврахування наявних в справі даних про працевлаштування ОСОБА_7 суттєвим чином не впливає на суспільну небезпечність скоєного злочину.

Підстав вважати призначене судом покарання занадто м`яким або суворим в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів не знайшла.

Зважаючи на це апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.405,407, 408 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 12.4, 31.3. «а», 31.4.3 «г» Правил дорожнього руху.

В решті вирок Лебединського районного суду Сумської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -