ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1194/19
Провадження № 1-кс/362/487/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
в с т а н о в и в:
До Васильківського міськрайонного суду Київської області звернулась ОСОБА_3 із клопотанням про скасування арешту майна, обґрунтовуючи його тим, що 25.09.2015 року вона звернулася до Васильківського МВ із заявою про притягнення до відповідальності вказаних нею посадових осіб за вчинення шахрайських дій по відчуженню квартири АДРЕСА_1 , спадкоємцем якої згідно заповіту є вона.

За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001540 від 02.10.2015 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі № 362/3188/17 (провадження №1-кс/362/543/17) за клопотанням прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської прокуратури Київської області ОСОБА_4 було вирішено накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Після цього заявниця звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вимогами про визнання недійсними договорів: купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 , за реєстровим № 815; дарування цієї квартири від 14.12.2016, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 , за реєстровим № 886, а також скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_8 на зазначену квартиру з визнанням за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом на зазначене житлове приміщення, витребування цієї нерухомості із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на її користь.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2018 року у цивільній справі № 362/12/17 було вирішено визнати недійсними договори: купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29.11.2016 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 , за реєстровим № 815; дарування квартири АДРЕСА_1 від 14.12.2016, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 , за реєстровим № 886; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2018 року у цивільній справі № 362/12/17 рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року скасовано в частині визнання недійсними договорів та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині залишено без задоволення; в решті рішення залишено без змін.

Оскільки з метою виконання ухваленого у вказаній справі рішення суду необхідним є зняття арешту з вищевказаної квартири, заявниця вимушена звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року у справі № 362/3188/17 (провадження № 1-кс/362/543/17).

Заявник будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про проведення розгляду клопотання про скасування арешту на майно без її участі.

Слідчий СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася.

Враховуючи передбачені ч. 2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_3 та слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області, що ні є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, матеріали кримінального провадження №0001540, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001540 від 02.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а саме шахрайство.

Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року (справа 362/3188/17, провадження 1кс/362/543/17) було задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської прокуратури Київської області ОСОБА_4 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 (а.с.16-18).

Як визначено в ухвалі слідчого судді від 23.06.2017 року про накладення арешту, ОСОБА_3 , 25.09.2015 року звернулася до Васильківського МВ із заявою про притягнення до відповідальності вказаних нею посадових осіб за вчинення шахрайських дій по відчуженню квартири АДРЕСА_1 , спадкоємцем якої згідно заповіту є вона, а також просить накласти арешт на вказану квартиру.

Витяг із кримінального провадження свідчить про те, що 02.10.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001540 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння шахрайським способом квартирою АДРЕСА_1 , яка згідно заповіту належить ОСОБА_3 (а.с.к.1).

Станом на день накладення арешту власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 14.12.2016 року, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але оскільки вказана квартира була об"єктом шахрайських дій, незастосування арешту призвело б до пошкодження, псування, використання або передачі майна.

Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2018 року у цивільній справі № 362/12/17 позов задоволено, визнано недійсним договори: купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29.11.2016р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 , за реєстровим № 815; дарування квартири АДРЕСА_1 від 14.12.2016р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7 , за реєстровим № 886; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 ; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м. (а.с.3-7).

Постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2018 року у цивільній справі № 362/12/17 рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2018 року скасовано в частині визнання недійсними договорів та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині залишено без задоволення; в решті рішення залишено без змін (а.с.8-11).

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).
Так, у своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98)
Згідно ч.1 ст. 174 КПК України власник майна, має право заявити клопотання про скасування його арешту повністю або частково, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Станом на час розгляду скарги слідчому судді не надано докладних відомостей та документів, в яких наводилися б підстави для подальшого арешту майна та його необхідність, як такого, що має значення для подальшого досудового розслідування, оскільки доказів, які б могли свідчити, що арештоване майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0001540 від 02.10.2015 року, слідчим не надано.
Викладені обставини свідчать про те, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту квартири АДРЕСА_1 на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання та власником майна у судовому засіданні, не наведено жодних інших додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, які б давали підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року.

Керуючись вимогами статтями 2, 7, 16, 170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001540 від 02.10.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9