07.05.2019
Справа № 642/8176/16-к
Провадження №1-кп/642/99/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого судом строку по кримінальному провадженню відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова з прокуратури Харківської області надійшов обвинувальний акт за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

22.02.2017 р. до Ленінського районного суду м. Харкова з прокуратури Харківської області надійшов інший обвинувальний акт за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2017р. вищевказані кримінальні провадження були об`єднані в одне провадження.

07.09.20016 року підозрюваний ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Згідно ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.09.2016 року відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який неодноразово продовжувався ухвалами Ленінського районного суду м. Харкова, останній раз 11.03.2019 року на 60 днів, а саме до 09.05.2019 року.

Згідно ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На даний час по кримінальному провадженню триває судовий розгляд та його розгляд не завершений.

В судовому засіданні судом було поставлено на обговорення сторін кримінального провадження питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до спливу продовженого судом строку по кримінальному провадженню.

Прокурор ОСОБА_3 просив суд продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою зазначивши, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні та продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу не змінилися та продовжують існувати. Підстави для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували проти продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, просили суд змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, зазначивши , що ОСОБА_5 обвинувачений 2 роки 7 місяців утримується під вартою, раніше відносно нього в ході досудового розслідування був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого він не порушував, що всі свідки сторони обвинувачення були допитані судом , ОСОБА_5 має міцні соціальні звязки, одружений, має постійне місце проживання, страждає рядом захворювань, потребує хірургічної операції, не має наміру переховуватись від суду, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України мінімальні.
Суд, вислухавши думки учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про доцільності зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту виходячи з наступного.

Під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Також, суд ураховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).
Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим. Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.»

Відповідно до пункту 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2013 р. у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах. Національні судові органи повинні розглядати всі факти, які свідчать за і проти наявності суспільного інтересу, що виправдовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відступ від принципу поваги свободи особистості, і викладати їх в своїх рішеннях про відмову в задоволенні клопотань про звільнення осіб з- під варти.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Не може продовження терміну утримання обвинуваченого під вартою бути застосовано і з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення свободи (рішення «Панченко проти Росії», рішення «Ілійков проти Болгарії», рішення «Летіли проти Франції», рішення «Худойоров проти Росії», рішення «Рохліна проти Росії»).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови» та Клоот проти Бельгії» «ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню правосуддя, не може оцінюватись абстрактно, факт перешкоджання має бути підтверджено доказами», «однак з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 р. у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Суд вважає, що відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Відповідно до підпункту «с» пункту 1 та пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту « c » пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Зі змісту ст. 1 Конвенції вбачається, що держава гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Згідно до ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.
Відповідно до зазначених положень, суд вважає за необхідне, під час вирішення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 , який перебуває під вартою 2 роки та 7 місяців , слід врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини за ст. 5 Конвенції, яка є обов`язковою у справах щодо України, та викладена в рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, відповідно до якої зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Зазначена правова позиція також викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Яблонський проти Польщі», «І.А. проти Франції, «Іловецький проти Польщі».
Так, обраний у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартую неодноразово продовжувався.
На думку суду прокурором в судовому засіданні не були обґрунтовані та доведені наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише було посилання на ризики, які існували на час обрання та продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому.
Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України та даних про його особу, їх сукупності.
Суд під час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до спливу продовженого судом строку по кримінальному провадженню бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який має родину, постійне місце проживання, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, до арешту працював головним державним інспектором митного поста «Пісочин» Харківської митниці ДФС України, має позитивну репутацію.
Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, що навпаки свідчить про зниження наявності ризиків його незаконного впливу на будь-яких учасників судового провадження та ризику переховування від суду.

По даній справі у судовому засіданні допитані всі свідки сторони обвинувачення. Всі докази по справі були зібрані стороною обвинувачення, будь- які нові докази винуватості ОСОБА_5 відсутні, що на думку суду, дає підстави вважати про неможливість обвинуваченого здійснювати тиск або вплив на учасників судового провадження та знищити або спотворити наявні у сторони обвинувачення докази по справі.

Судом не були встановлені нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Під час розгляду справи у суді стороною обвинувачення не було надано детального обґрунтування ризиків та не проведено належним чином їх аналіз.

Під час вирішення питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою суд бере до уваги також і стан здоров`я обвинуваченого.

Відповідно до ст.ст. 3, 27, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 має низку захворювань.

З метою перевірки даних про стан здоров`я обвинуваченого судом був зроблений запит до керівництва ДУ « Харківський слідчий ізолятор» від 31 січня 2019 року та 11 березня 2019 року, та згідно отриманої відповіді від 13.03.2019 року було встановлено, що ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не може надати довідку про стан здоров`я ОСОБА_5 оскільки в установі не має медичної частини.

Виходячи з положень ст.2, 3 Конвенції, суд враховує стать, вік, стан здоров`я обвинуваченого та відсутність надання йому належногої медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору.

В своїх рішеннях по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», Європейського суду з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення. Відсутність належної медичної допомоги може, таким чином, становити поводження, що суперечить ст. 3 Конвенції.

Зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотанні про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, суд дійшов висновку про необхідність зміни обвинуваченому обраного запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням наведеного стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного засобу.

Разом з тим суд, перевіривши на даній стадії судового розгляду матеріали кримінального провадження, вважає достатніми дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставин, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Таким чином, за викладених та детально проаналізованих обставин в їх сукупності, суд не погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо доцільності продовження строків тримання під вартою і вважає доцільним змінити обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт у певний час доби.

Окрім цього, з урахуванням наявності у ОСОБА_5 постійного місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований та постійно проживає, застосовуючи щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне покласти на нього строком на два місяці обов`язки, передбачені ст. 194 ч.5 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, ст. ст.177- 178, 181, 183, 194, 202, 331, 371-372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Змінити обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі « Харківський слідчий ізолятор » на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому у період часу з 20.00 години до 07.00 години наступного дня без дозволу суду залишати житло за місцем реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні, обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися із місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

Строк дії даної ухвали до 30 червня 2019 року.

Розгляд кримінального провадження відкласти на 22 травня 2019 року на 11 год.30 хвилин.

Копію ухвалу направити на виконання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор », а також до Київського ВП ГУ НП в Харківській області.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти цієї ухвали можуть бути включенні до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1