ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1141/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/11/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.246 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка, Кременецького району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.76 КК України покладено на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави шкоду, що завдана порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища в розмірі 16840,41 грн.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно з вироком суду, 08 травня 2018 року у ранкову пору доби, в ОСОБА_7 , жителя АДРЕСА_1 , який перебував за місцем свого проживання, виник злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев породи сосна в лісовому масиві на території Дунаївської сільської ради, неподалік с.Діброва, Кременецького району, Тернопільської області, що відноситься до 14 виділу 35 кварталу та належить до категорії захисні ліси Кременецького районного лісогосподарського підприємства Кремліс.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев 08 травня 2018 року, в ранкову пору доби, ОСОБА_7 взяв бензопилу марки Штіль МС-180, належну ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 , який не був обізнаний про злочинний намір ОСОБА_7 , та з корисливого мотиву, не маючи на те спеціального дозволу (лісорубного квитка, ордеру), діючи в порушення ст.69 Лісового Кодексу України, ст.12 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, прибув в лісовий масив Кременецького районного лісогосподарського підприємства Кремліс у 14 виділ 35 квартал, що знаходиться на території Дунаївської сільської ради, неподалік с.Діброва, Кременецького району Тернопільської області, де умисно здійснив незаконну порубку дерев породи сосна в кількості 30 штук, шляхом їх повного відокремлення від кореня у спосіб спилювання за допомогою бензопили марки Штіль МС-180. В подальшому, ОСОБА_7 розкришував зрізані ним дерева породи сосна та за допомогою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , які не були обізнані про злочинний намір ОСОБА_7 , завантажив частину зрізаних дерев породи сосна на причіп марки 2ПТС-4, д.н.з. НОМЕР_1 , трактора марки Т-40 М, д.н.з. НОМЕР_2 , належних ОСОБА_9 , після чого був виявлений працівниками поліції.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 спричинено істотну шкоду державі на загальну суму 16840,41 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичні обставини провадження, просить змінити оскаржуваний вирок та призначити йому основне покарання у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. Свої вимоги мотивує тим, що покарання є надто суворим і таким що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що повністю визнав свою вину, сприяв слідству, позитивно характеризується за місцем проживання і в останньому слові стверджував, що готовий сплатити штраф. Покладення судом на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України є обтяжуючим обов`язком, оскільки він регулярно виїзджає за межі України на заробітки і це є для нього єдиною можливістю матеріально утримувати свою сім`ю, а також надасть можливість оплатити цивільний позов.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просив її задовольнити, прокурора, який вважає вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій за ч.1 ст.246 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Крім того, як вбачається зі змісту оскарженого вироку, який постановлено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження не оспорювались учасниками провадження і в суді першої інстанції.

Щодо покарання, то як слідує зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції при його призначенні дотримався вимог ст.50,65 КК України і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини його вчинення та відомості про особу обвинуваченого, який не має судимостей, позитивно характеризується за місцем проживання і має на утриманні неповнолітню дитину, а також думку потерпілого і обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті зі звільненням від його відбування з мінімальним іспитовим строком.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості покладених на час іспитового строку обов`язків, які на його думку позбавляють його можливості утримувати сім`ю, колегія суддів приходить до переконання, що вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так, за змістом ч.1 ст.76 КПК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням покладення на засудженого обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації є обов`язковим.

Також, як вбачається зі змісту вироку при визначенні обсягу обов`язків на час іспитового строку суд не застосовував положень п.3 ч.3 ст.76 КК України, а саме не покладав на ОСОБА_7 обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, доводи обвинуваченого про наявність підстав для зміни вироку і призначення йому покарання у виді штрафу, яке в такому випадку підлягатиме реальному виконанню, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, згідно ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, свою вину і цивільний позов визнав, однак у добровільному порядку його не зміг відшкодувати. Доводи апеляційної скарги про неможливість знайти роботу по місцю проживання нічим не обґрунтовані, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 пояснив, що не намагався її знайти. Щодо наявності у нього постійного чи тимчасового місця роботи за межами України жодних доказів до апеляційної скарги та в ході апеляційного розгляду не надано.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав вважати, що майновий стан обвинуваченого дає можливість призначити йому покарання у виді штрафу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку і задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2018 року відносно нього без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи