ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4654/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/81/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2019 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 . Застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, шляхом заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 . Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки з`являтись до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування із потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні. Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 21 квітня 2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нове рішення, яким задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років і це підтверджується зібраними доказами. Також мають місце ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органу досудового слідства та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення. Одночасно зазначає, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів від тримання під вартою неможливе з тих підстав, що він не працює, раніше вже порушував свої обов`язки, покладені на нього судом в іншому кримінальному провадженні і продовжував свою злочинну діяльність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, а також вказала, що раніше застосований запобіжний захід у виді застави не зміг запобігти вчиненню нового злочинів, пояснення підозрюваного та міркування захисника, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а застосований запобіжний захід співрозмірним вчиненому злочину та особі підозрюваного і достатнім для запобігання встановленим ризикам, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), санкція якого передбачає покарання у виді арешту на строк від 3 до 6 місяців або обмеженням волі на строк до 5 років або позбавлення волі на той самий строк.

При цьому, підозра у вчиненні ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 22 лютого 2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; заявою від 21 лютого 2019 року ОСОБА_7 про визнання вини у повному обсязі.

Враховані слідчим суддею обставини колегія суддів вважає достатніми для висновку про те, що ОСОБА_7 міг вчинити правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурор не оспорює правильність висновків слідчого судді про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і в даному випадку існують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, раніше судимий.

За наведених обставин та з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення і характеру та обставин його вчинення, колегія суддів приходить до переконання, про наявність ризику, що підозрюваний може ухилятися від слідства і суду, а тому застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є обґрунтованим і відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 181 КПК України.

Разом з тим, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що прокурором не доведено обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним у клопотанні слідчого ризикам.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у триманні ОСОБА_7 під вартою та обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також таке рішення відповідає вимогам ч.4 ст.194 КПК України, за змістом якої слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні слідчого, якщо прокурор не доведе, що застосування більш м`якого заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, зазначеним у цьому клопотанні.

Оцінюючи доводи прокурора, що застосований до підозрюваного в інших кримінальних провадженнях запобіжний захід у вигляді застави не зміг запобігти вчиненню нового злочину, колегія суддів не вважає їх достатніми для скасування оскарженої ухвали, оскільки в даному випадку слідчий суддя визначив більш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту, застосувавши його цілодобово.

В апеляційній скарзі прокурора наведені твердження про існування ризику, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та вчиняти нові злочини. Однак, жодних доказів на підтвердження обставин про те, що заборона залишати житло цілодобово не зможе цьому запобігти, в апеляційній скарзі не наведено, а тому доводи прокурора не спростовують правильність висновків слідчого судді про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші доводи прокурора також не спростовують висновків слідчого судді про доцільність визначення запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який є пропорційним тяжкості інкримінованого діяння та достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає вимогам закону, ґрунтується на всебічному дослідженні наданих суду матеріалів провадження, з урахуванням як тяжкості кримінального правопорушення, так і конкретних обставин його вчинення, а тому не вбачає підстав для її скасування і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.176-178,183,184,194,404,407,422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2019 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи