Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 760/14868/17
провадження № 51-10367ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року в межах кримінального провадження

№ 0007223 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, без реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого вироком Болградського районного суду Одеської області від 09 листопада 2009 року за ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 184, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, звільненого 20 січня 2017 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , який на підставі ст. 89 КК не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК.
Встановлені обставини
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Постановлено рахувати початок строку відбування покарання ОСОБА_4

з 26 червня 2017 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно вироку місцевого суду 26 червня 2017 року приблизно о 19:20 год.

ОСОБА_4 , перебуваючи біля торговельного кіоску «Coffe Cake»

по вул. Ползунова, 1 у м. Києві, діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_5 згідно відведеної йому злочинної ролі, впевнився, що поруч нікого не має та за його діями ніхто не спостерігає, просунув через віконце праву руку в середину торгівельного кіоску, звідки таємно викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Meizu», який відразу передав ОСОБА_5 , котрий стояв поруч.

В цей час потерпіла помітила, що ОСОБА_4 викрав її мобільний телефон, почала кричати та вимагала, щоб він повернув їй викрадене майно. Незважаючи на те, що їх дії були викриті, ОСОБА_5 , діючи спільно та узгоджено з

ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно зникли з місця скоєння злочину, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на суму 3400 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року залишено без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 , а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить пом`якшити призначене йому покарання, посилаючись на його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості. Зазначає, що на його утриманні перебуває хвора матір та посилається на наявність двох неповнолітніх дітей.

Мотиви Верховного Суду
У касаційній скарзі засуджений не оскаржує висновків місцевого суду в частині доведеності винуватості у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 3

ст. 186 КК.
Посилання ОСОБА_4 на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними.
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку місцевого суду, під час призначення ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50,

65 КК врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ч. 12 КК є тяжким; дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, перебуває на обліку в лікаря нарколога та не перебуває на обліку в лікаря психіатра; пом`якшуючу покарання обставину (щире каяття); відсутність обставин, які обтяжують покарання; конкретні обставини справи.

На підставі наведеного місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_4 неможливо без ізоляції від суспільства та правильно визначив йому мінімальну міру покарання з передбачених ч. 3 ст. 186 КК.

Такий висновок суду першої інстанції був підтриманий апеляційним судом, який перевірив законність рішення місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК в межах апеляційної скарги засудженого, дав відповідь на кожен із доводів, які за змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги, і обґрунтовано відмовив у її задоволенні,навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви, якими керувався при постановленні свого рішення.
Так апеляційний суд зазначив, що призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 хоча й вважається раніше не судимим в силу ст. 89 КК, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочин групою осіб, на момент вчинення злочину і постановлення вироку суспільно-корисною працею не займався, не має міцних соціальних зв`язків неодружений та не мешкає однією сім`єю з матір`ю, яка проживає в Харківській області, в той час як

ОСОБА_4 перебуває в м. Києві.
З такими висновками погоджується й колегія касаційного суду.
Суд касаційної інстанції констатує, що покарання ОСОБА_4 призначено у межах санкції ч. 3 ст. 186 КК, відповідно до Загальної частини цього Кодексу із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тобто згідно з вимогами ст. 65 КК. Призначене покарання відповідно до ст. 50 КК є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Враховуючи наведене, із касаційної скарги засудженого та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити засудженому у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня

2018 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3