Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5466/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2019 року,
за участю: прокурора ОСОБА_7 ,
третьої особи ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна - трактора колісного марки «ТО 150К», заводський № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 . Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що судом не було додержано строків, які передбачені ч.1 ст.172 КПК України щодо клопотання про арешт майна, оскільки воно розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду. Крім цього, його як власника майна, не повідомлено про судове засідання, чим позбавлено його права на захист. Зазначає, що вказане майно використовується ним у господарській діяльності. Щодо нього не порушено кримінальної справи, а факт того, що його трактором всупереч договору оренди земельної ділянки від 03.01.2017 року було здійснено перекультивацію насаджень вівса не відповідає дійсності.

Звертає увагу на те, що він не працює, займається сільським господарством і за допомогою трактора заробляє собі і своїй сім?ї, в якій є двоє неповнолітніх дітей, на життя. Наклавши незаконно арешт на трактор його незаконно позбавили засобів до існування, є перешкодою у весняний період провести роботи по посівних роботах, які не можна буде перенести на інший термін.

Згідно оскарженої ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2019 року задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Накладено арешт на трактор колісний марки «Т0150К», заводський № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), та тимчасово позбавлено власника майна, користувачів та інших осіб можливості відчуження та розпорядження вказаним майном.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи третьої особи в підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що вирішення слідчим суддею клопотання про арешт майна на трактор колісний марки «Т0150К», заводський № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) відбулося з істотним порушенням вимог ст.ст.98, 131, 132, 171, 172, 173, 370 КПК України.
Так, в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна. В слідчого судді були відсутні підстави вважати, що таке неповідомлення власника буде процесуально необхідним з метою забезпечення арешту, як передбачено ч.2 ст.172 КПК України.
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, у провадженні Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786 від 8 вересня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.194 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у вересні місяці 2018 року невстановлена слідством особа, перебуваючи на полі розміром 3 Га. в с. Леонівка Житомирського району, яке на праві оренди належить ПП «Миролюбівка», знищила рослини ріпака гербіцидом.

Крім цього, 08.04.2019 близько 16 год. 00 хв. невідома особа незаконно, всупереч договору оренди земельної ділянки від 03.01.2017 здійснила перекультивацію насаджень вівса, на земельній ділянці розміром 3 гекрати в с. Леонівка Житомирського району Житомирської області, внаслідок чого насадження були знищені, чим спричинено ПП «Миролюбівське» матеріального збитку на суму, що встановлюється.

Під час огляду місця події від 08.04.2019, що проводився 1,1 км. від краю с. Миролюбівка Житомирського району Житомирської області було виявлено та вилучено трактор колісний марки «Т0150К», заводський № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, враховуючи габарити транспортного засобу та неможливість доставити останнього до місця для зберігання транспортних засобів, його було передано під розписку власнику на відповідальне зберігання.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий вказав, що вилучений під час проведення огляду місця події транспортний засіб, є речовим доказом у кримінальному провадженні і відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, оскільки являється матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди злочину, та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи клопотання про накладення арешту на трактор належний ОСОБА_6 не підтверджено належними доказами.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ч.ч.3-5 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається якщо слідчий не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786 від 08.09.2018 року внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Диспозицією ч.1 ст.194 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах.
В клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що досудове розслідування проводиться по факту знищення рослин ріпака, що мав місце у вересні 2018 року та по факту незаконної перекультивації насаджень вівса - 08.04.2019 року.
Разом з тим, згідно матеріалів кримінальне провадження за № 0000786 порушено за ч.1 ст.194 КК України лише по факту події, яка мала місце у вересні 2018 року. Тоді як, виявлення та вилучення трактора належного ОСОБА_6 мало місце по факту правопорушення вчиненого 08.04.2019 року, яке всупереч ст.214 КПК України, не порушувалося та відомості щодо якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.
Разом з цим, відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт трактора, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв?язку для прийняття рішення. При цьому, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення, яке за відсутності належних процесуальних підстав, порушує права власника трактора ОСОБА_6 , який не являється безпосередньо ні підозрюваним, ні обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000786 від 08.09.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України.
Апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий суддя наклав арешт не підпадає під визначення майна, зазначеного у ст.170 КПК України.
Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2019 року щодо накладення арешту на трактор колісний марки «Т0150К», заводський № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), та тимчасово позбавити власників майна, користувачів та інших осіб можливості відчуження та розпорядження вказаним майном, є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на зазначене майно.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого Житомирського РВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 про накладення арешту на трактор колісний марки «Т0150К», заводський № НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :