Постанова
Іменем України

12 березня 2019 року

м. Київ
справа № 709/796/15-к
провадження № 51-9537 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000236, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2018 року вирок суду першої інстанції скасовано. Визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Згідно з вироком суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 , визнано винуватим та засуджено за те, що він, 05 липня 2014 року близько 19.30 год., керуючи автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись поблизу будинку № 10 по вул. Леніна в с. Велика Бурімка Чорнобаївскього району Черкаської області зі сторони с. Михайлівка в напрямку с. Мала Бурімка, порушив вимоги п. п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому ОСОБА_9 .
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що постановлений у цьому кримінальному провадженні вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а викладені у ньому висновки про доведеність винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не відповідають дійсності. Вважає, що судом апеляційної інстанції в основу обвинувального вироку покладені докази, які були визнанні місцевим судом як недопустимі та які мають суттєві розбіжності та протиріччя.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 вважав, що касаційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Прокурор під час касаційного розгляду, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі доводів, вважала, що їх слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі статтями 370, 420 КПК України вирок апеляційного суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Частиною 2 ст. 420 КПК України визначено вимоги до вироку суду апеляційної інстанції, відповідно до яких він повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Виходячи з приписів кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Положення ч. 3 ст. 373 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Колегія суддів вважає, що зазначених вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд не дотримався. Ухвалюючи новий вирок щодо ОСОБА_6 ,вказаний суд не перевірив, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння зогляду на встановлені фактичні обставини справи, а також не дав належної оцінки правильності встановлення таких обставин.
За змістом ст. 286 КК України вказаний злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і перебувають з ними у причинному зв`язку.
Тому встановлення причинного зв`язку між діянням і наслідками, що настали, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 286 КК України, зокрема і ч. 2 вказаної статті.
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома їх учасниками, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядав вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, який вважав необґрунтованим виправдання ОСОБА_6 і просив визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Апеляційний суд, погоджуючись із доводами прокурора скасував вирок суду першої інстанції та ухвалив свій, яким визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Приймаючи таке рішення, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції неправильно визнав недопустимим доказом висновок комплексної судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи № 04-01/36/5529/13594 від 21 грудня 2016 року, який на його думку суду, є допустимим доказом. Крім того, апеляційний суд не прийняв до уваги висновки експертів № 4/334 від 07 жовтня 2014 року та №17853/17854/21152/15-52 від 27 листопада 2015 року, у зв`язку з тим, що при проведенні даних експертиз враховані процесуальні документи складені слідчим Чорнобаївського РВ ОСОБА_10 , який не мав повноважень розслідувати справи такої категорії.
Колегія суддів вважає, що викладені висновки є суперечливими, нечіткими та незрозумілими, що є неприпустимим в судовому рішенні та такими, які залишилися без належної оцінки апеляційного суду попри те, що це має суттєве значення для правильного вирішення справи, так як об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому смерті), причинний зв`язок між діянням і наслідками.

За таких обставин суд касаційної інстанції позбавлений можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці інкримінованого ОСОБА_6 діяння.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 здійснювався формально всупереч вимогам ст. 2 КПК України, а вирок апеляційного суду не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим. Тому він у силу п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Новий розгляд у порядку апеляційної процедури належить здійснити у повній відповідності до чинного законодавства, перевірити доводи в апеляційних скаргах, окрім того, перевірити інші доводи, наведені в касаційній скарзі та ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3