ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/317/19 Справа № 191/1064/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000224 від 02 жовтня 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Іларіонове Синельниківського району, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією на користь держави всього майна, яке є його власністю.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за таких обставин.
Так, 07.02.2018 року близько 21.00 години ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в смт Іларіонове, Синельниківського району Дніпропетровської області, коли у нього скінчилися гроші на алкогольні напої і в цей час у нього виник раптовий прямий умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, а саме на заволодіння майном ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про похилий вік якої та її тяжкий фізичний стан було заздалегідь відомо ОСОБА_5 , а саме про те, що вона хворіє та не встає з ліжка.
Реалізуючи зазначений злочинний умисел, ОСОБА_5 через незачинені двері зайшов до будинку АДРЕСА_2 , де в кімнаті побачив ОСОБА_9 , яка сиділа на ліжку. Підбігши до неї, ОСОБА_5 , з метою запобігти спробам потерпілої покликати на допомогу, наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя з правого боку та одразу наніс ще один удар кулаком правої руки в область грудної клітини, від якого ОСОБА_9 впала на ліжко. Після чого, ОСОБА_5 , за руки затягнув ОСОБА_9 далі на ліжко, а потім схопив її за праву ногу та із силою потягнув її в бік, з метою запобігти її спробам чинити йому опір.
Далі, ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій прямий злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_9 , побачив в руках останньої мобільний телефон марки «Нокіа-100», вартістю 142 гривні, яким ОСОБА_5 заволодів, поклавши його собі до кишені куртки, після чого, він пішов до спальні, де побачив телевізор "Оріон", вартістю 1368 гривень та жіночий велосипед «Либідь», вартістю 522 гривні, які він визначив для себе як предмети, на які був направлений умисел на їх заволодіння, та продовжуючи свої незаконні дії, з метою заволодіння вказаним майном, ОСОБА_5 поставив телевізор «Оріон» на велосипед та з викраденими речами покинув місце вчинення злочину, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2032 гривень.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_5 також заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження, у вигляді: садна шкіри в області лоба справа, синців верхнього і нижнього повік обох очей, переривчастого синця в області спинки і кінчика носа; пара орбітального крововиливу справа, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки в нижній третині, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад три тижні (більш як 21 день).
В апеляційній скарзі обвинувачений просить винести новий вирок, яким призначити йому більш м`яке покарання, з урахуванням ст. 69 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що він провину визнав та розкаявся у вчиненому, завдану шкоду відшкодував та виплатив моральну компенсацію, а також те, що потерпіла не наполягала на суворому покаранні. Окрім того, судом не взято до уваги, що він раніше не судимий та на його утриманні знаходиться мати, яка потребує догляду.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, пом`якшивши призначене обвинуваченому покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що вирок є незаконним, оскільки покарання за своїм виглядом є занадто суворим і не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину. При цьому, на думку захисника, судом не враховано стан його здоров`я та обставини, що пом`якшують покарання, те, що ОСОБА_5 розкаявся у скоєному, під час досудового слідства сприяв слідчому у встановленні істини у кримінальному провадженні, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не знаходиться. Разом із цим, захисник вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 187 КК України, оскільки умисел на заволодіння чужим майном в нього виник тоді, коли він, вже перебуваючи в приміщенні будинку потерпілої, побачив у неї мобільний телефон.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали частково свої апеляційні скарги, просили скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з необхідністю перевірки обставин вчинення злочину у співучасті з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і батьком обвинуваченого ОСОБА_12 , та встановлення ролі ОСОБА_5 у ньому; прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Як видно з матеріалів провадження, захисником та обвинуваченим подані ними апеляційній скарги змінені та доповнені в порядку ч. 3 ст. 403 КПК України не були. За таких обставин, суд перевіряє лише ті доводи, які викладені ними в апеляційних скаргах.
Зважаючи на те, що захисник в апеляційній скарзі заперечує правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим злочину та не вказує при цьому на неналежність та недопустимість доказів, що містяться у матеріалах провадження, колегія суддів переглядає вирок лише в частині правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України, відповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі, за доводами сторони захисту, і вдається в оцінку лише тих доказів, які ці обставини обґрунтовують.
Колегією суддів встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України, за доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів виходить з того, що при визначенні наявності в діях винної особи такою кваліфікуючої ознаки як проникнення, з`ясуванню підлягає мета, з якою ця особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі і коли у неї виник умисел на заволодіння майном. Ці відомості, за відсутності свідків злочину, можуть бути встановлені виключно на підставі свідчень винного.
Як видно з наданих ОСОБА_5 пояснень у судовому засіданні, умисел на заволодіння майном потерпілої в нього виник лише тоді, коли він зайшов до її будинку та безпосередньо побачив її майно.
Між тим, обвинувачений жодних доводів стосовно того з якою саме метою він заходив до житла ОСОБА_9 не навів. При цьому, на наявність будь-яких відносин з нею, які могли бути приводом для відвідання потерпілої, ОСОБА_5 не вказав. Окрім того, ОСОБА_5 зауважив, що був обізнаний у тому, що ОСОБА_9 проживає сама та обмежена в пересуванні.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що обставина вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з проникненням у житло, повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та є доведеною. В такому разі, позицію адвоката суд розцінює виключно як спосіб захисту, спрямований на пом`якшення відповідальності його підзахисного.
Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_5 , то вони також не заслуговують на увагу.
Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким, особу винного, який раніше не судимий, на обліках у лікарів фтизіатра, психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання та навчання характеризується задовільно. Окрім того, суд вказав на те, що шкоду, завдану злочином, обвинувачений відшкодував, а потерпіла на суворому покаранні не наполягала.
Поряд з цим, в якості обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції врахував щире каяття та в якості таких, що його обтяжують, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.
Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Ті обставини, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин щодо особи похилого віку, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння, є достатніми для висновку про можливість його виправлення протягом визначеного судом першої інстанції строку, в умовах позбавлення волі. На переконання колегії суддів, це покарання за своїм видом і розміром слід вважати справедливим, та підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого, про що йдеться в апеляційних скаргах сторони захисту, під час апеляційного перегляду провадження не встановлено.
З огляду на викладене, доводи захисника та обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Щодо доводів сторони захисту про необхідність скасування вироку та призначення у провадженні нового судового розгляду, то на переконання колегії суддів вони є необгрунтованими, оскільки колегією суддів істотних порушень кримінального процесуального закону у провадженні, під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, не встановлено.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в його інтересах залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту отримання судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4