ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/399/18 Справа № 206/4663/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши 15 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі кримінальне провадження №0000216 від 08.12.2017 року за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні - прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року, якою обвинувальний акт за за ч. 1 ст.388 КК України, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка, Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
було повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків, -

ВСТАНОВИВ :
За висновком суду першої інстанції в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 , сформульоване обвинувачення є незрозумілим не конкретним, що порушують право обвинуваченого, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення чи кримінальних правопорушень (епізодів) він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушуються право обвинуваченого на захист.

Суд першої інстанції зазначив, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення є незрозумілим не конкретним, чи інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 два окремих епізоди чи продовжуваний злочин, та чи інкримінується останньому взагалі епізод стосовно автомобіля марки Honda Civic. Не зазначено у який спосіб вчинено злочин стосовно автомобіля Acura Mds , тобто не сформульовано об`єктивну сторону злочину.

Таким чином, виявлені недоліки, на думку суду першої інстанції, унеможливлюють призначення справи до судового розгляду, а тому обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні вийшов за його рамки та перейшов до оцінки дій обвинуваченого та перевірки правильності формулювання обвинувачення на стадії підготовчого судового засідання, що можливо зробити лише під час судового розгляду. Також, вказує, що проігноровано судом право прокурора змінювати та висовувати нове обвинувачення.

Прокурор в апеляції стверджує, що на стадії підготовчого судового засідання, роблячи аналіз фактичним обставинам кримінальних правопорушень які прокурор вважає встановленими, формулюванню обвинувачення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, суд першої інстанції явно вийшов за межі питань, передбачених ст. 314 КПК України, фактично надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та принципи диспозитивності та змагальності сторін, з урахуванням приписів ст.ст. 22,26 КПК України.

Вислухавши учасників кримінального провадження, а саме прокурора який підтримав доводи та вимоги апеляції та просив їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог та просили ухвалу суду залишити без змін, зауважуючи, що, у зв`язку з неконкретністю обвинувачення, стороні захисту є незрозумілим від якого об`єму обвинувачення їм захищатися, в чому саме ОСОБА_8 обвинувачується, які дії йому інкримінуються, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також анкетні відомості кожного потерпілого.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи прокурора в апеляції, що суд у підготовчому судовому засіданні перейшов до оцінки дій обвинуваченого та перевірки правильності формулювання обвинувачення є безпідставним і необгрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки із зазначеного формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не визначено які саме дії, які прокурор вважає доведеними інкримінується як злочин за правовою кваліфікацією визначеною прокурором.
Тобто, за обставинами даного обвинувального акту є незрозумілим в чому саме конкретно обвинувачується ОСОБА_8 .
Таким чином, фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація не узгоджується із формулюванням обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 , тобто формулювання обвинувачення є неконкретним, що порушує право обвинуваченого на захист.
З огляду на викладене, враховуючи правову позиції рішень Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінальногопроцесуального Кодексу, що порушує право обвинуваченого на захист, і недоліки якого унеможливлюють призначення судового розгляду.

Є непідтвердженим ствердження прокурора в апеляції, що суд вдався до оцінки дій обвинуваченого.

Рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить зазначеним вимогам закону, і рішенням Європейського Суду, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а наявність недоліків, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.

Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав обвинуваченого на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року про повернення обвинувального акту за ч. 1 ст. 388 КК України щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3