ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 475/194/15-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/332/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.364, ч.1 ст.365 КК України
У Х В А Л А
іменем України

23 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

секретар ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000401 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017 року, яким:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , станом на 05.07 2014 року голови Доманівської районної державної адміністрації, державного службовця 7-го рангу; депутата Доманівської районної ради шостого скликання, раніше не судимого,
визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.364 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Захарівка Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 ; станом на 05.07.2014 року начальника Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області, зі спеціальним званням старшого начальницького складу - підполковника міліції, раніше не судимого,
визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.365 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання про речові докази.

в с т а н о в и л а:

Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що він, обіймаючи посаду голови Доманівської районної державної адміністрації, вчинив зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для самого себе, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, тобто злочин, передбачений ч.2 ст. 364 КК України, за наступних обставин.
Конституція України, зокрема ст.6, визначає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» районна державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.
Стаття 2 зазначеного закону визначає, що місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують, зокрема, законність і правопорядок.
За ст.8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» - місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.
Головою Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області за розпорядженням Президента України № 492/2014-рп від 04.04.2014 року призначено ОСОБА_13 .
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст.45 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», організаційно-процедурні питання внутрішньої діяльності місцевих державних адміністрацій регулюються їх регламентами, що затверджуються головами відповідних місцевих державних адміністрацій, а Типові регламенти місцевих державних адміністрацій затверджуються Кабінетом Міністрів України.
На виконання п.4 Типового регламенту місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.1999 року № 2263, розпорядженням голови Доманівської РДА №96 від 05.05.2014 року затверджено розподіл обов`язків між головою райдержадміністрації, першим заступником, заступником голови райдержадміністрації та керівником апарату райдержадміністрації з реалізації повноважень, передбачених Законом України «Про місцеві державні адміністрації».
Відповідно до п.1 розподілу обов`язків голова Доманівської РДА ОСОБА_13 був наділений рядом повноважень, серед яких:
- забезпечення виконання Конституції та законів України, рішень Конституційного Суду України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, розпоряджень голови облдержадміністрації, інших органів державної влади;
- видання розпоряджень, які є обов`язковими для виконання на території району всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами, що спрямовані на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень;
- забезпечення координації діяльності територіальних органів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та сприяння у виконанні покладених на ці органи завдань;
- порушення перед територіальними органами міністерств та інших центральних органів виконавчої влади вмотивованих питань про відповідність займаній посаді районних керівників (фахівців) їх територіальних органів;
- координація діяльності районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області.
Враховуючи визначені законодавством України повноваження голови районної державної адміністрації, ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді голови Доманівської РДА, є службовою особою публічного права, що постійно здійснює функції представника влади, наділений правом у межах своєї компетенції висувати вимоги та приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх підлеглості чи відомчої належності.
Окрім того, ОСОБА_13 був депутатом Доманівської районної ради шостого скликання і згідно з вимогами законів України «Про статус депутатів місцевих рад» та «Про місцеве самоврядування в Україні» зобов`язаний додержуватись Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України та інших нормативно-правових актів, керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади.
Таким чином, ОСОБА_13 , перебуваючи на посаді голови Доманівської райдержадміністрації та маючи статус депутата місцевої ради, повинен був діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з розпорядженням голови Доманівської райдержадміністрації №438 від 29.10.2012 року ОСОБА_9 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 25 га ріллі терміном на 10 років для городництва із земель державної власності в межах території Зеленоярської сільської ради.
У вересні 2013 року ОСОБА_9 , незважаючи на відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на земельну ділянку, за домовленістю із ОСОБА_15 , з використанням його сільськогосподарської техніки провела на зазначеній земельній ділянці передпосівні та посівні роботи з вирощування озимої пшениці.
03.07.2014 року начальником Вознесенського міжрайонного відділу УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_16 на адресу голови Доманівської РДА ОСОБА_13 направлено листа про порушення ОСОБА_9 вимог земельного законодавства.
Цього ж дня розпорядженням голови Доманівської РДА № 162 створено комісію з обстеження земельної ділянки площею 25 га, що розташована в межах Зеленоярської сільської ради Доманівського району, на предмет її використання ОСОБА_9 без правовстановлюючих документів.
За результатами роботи зазначеної комісії райдержадміністрації складено 2 акти, якими встановлено, що обстежувана земельна ділянка площею 25 га знаходиться в межах Зеленоярської сільської ради Доманівського району, перебуває в державній власності, не передана в постійне користування чи в оренду, але розпорядженням голови Доманівської РДА № 438 від 29.10.2012 року ОСОБА_9 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення її в оренду. Земельна ділянка засіяна озимою пшеницею, яка знаходиться в повній фізичній стиглості, потребує збору врожаю.
За результатами роботи комісії запропоновано направити матеріали щодо незаконного використання земельної ділянки до Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області.
Вивчивши матеріали роботи комісії з обстеження земельної ділянки та враховуючи відсутність повноважень місцевої державної адміністрації щодо проведення відповідних перевірок дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 25 га в межах Зеленоярської сільської ради і вжиття заходів реагування, 04.07.2014 року голова Доманівської РДА ОСОБА_13 направив листи до Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області та Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області, як уповноваженим органам державної влади, про вжиття заходів за актом обстеження земельної ділянки, що проведено комісією Доманівської РДА.
Проте, незважаючи на відсутність повноважень як голови, зокрема, так і місцевої державної адміністрації взагалі, щодо проведення відповідних перевірок дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 25 га в межах Зеленоярської сільської ради і вжиття заходів реагування, в тому числі на збір врожаю пшениці та розпорядження ним, 04.07.2014 року голова Доманівської РДА ОСОБА_13 , умисно, з метою отримання неправомірної вигоди для себе від незаконного використання чужого майна, зловживаючи службовим становищем представника влади, використовуючи авторитет займаної ним посади, її статусність та можливості, зокрема, право висувати вимоги і приймати рішення, обов`язкові для виконання будь-якими юридичними чи фізичними особами, діючи всупереч інтересам служби, не маючи жодних повноважень щодо володіння, користування чи розпорядження посівами сільськогосподарських культур, оскільки ст.ст.90, 95 ЗК України право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур закріплено лише за власниками земельних ділянок та землекористувачами, надав вказівку приватному підприємцю ОСОБА_17 зібрати зерно озимої пшениці із земельної ділянки, яка обстежена комісією адміністрації та зберегти його, оскільки воно є нічийне та підлягає зверненню в дохід держави, при цьому усвідомлюючи, що правові підстави і повноваження голови райдержадміністрації на визнання зібраного зерна безхазяйним відсутні, а начальнику Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 забезпечити безперешкодний збір зерна пшениці із земельної ділянки ПП ОСОБА_17 ..
ОСОБА_14 , всупереч встановленим нормам Закону України «Про міліцію» та наказу МВС України № 404 від 28.07.1994 року «Про затвердження статуту патрульно-постової служби міліції України» щодо забезпечення громадського порядку, незаконно направив до вказаної земельної ділянки дільничних інспекторів міліції Доманівського РВ УМВС ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які з 04.07.2014 року по 05.07.2014 року здійснювали цілодобову охорону поля площею 25 га в межах Зеленоярської сільської ради Доманівського району, яке використовувалось ОСОБА_9 ..
05.07.2017 року ПП ОСОБА_17 направив до вказаної земельної ділянки комбайн, про надання якого раніше домовився з ОСОБА_20 , та власні вантажні автомобілі і розпочав збір врожаю зерна пшениці.
Біля 12 години цього ж дня до зазначеної земельної ділянки приїхала ОСОБА_9 зі своїм чоловіком ОСОБА_21 .. Вважаючи, що дії зі збору врожаю є незаконними, відкрито не погоджуючись з ними, останні намагалися припинити роботи, мотивуючи тим, що власником зерна є ОСОБА_9 , оскільки вона є фактичним користувачем земельної ділянки, за власні кошти засіяла поле та здійснювала його обробіток.
У цей час за незаконною вказівкою голови Доманівської РДА ОСОБА_13 , до земельної ділянки прибув начальник Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 , якому подружжя ОСОБА_22 також повідомило про незаконний збір врожаю, але останній жодних дій по їх припиненню не вжив, у зв`язку з чим ОСОБА_21 05.07.2014 року офіційно звернувся із заявою до Доманівського РВ УМВС щодо незаконних дій по збору врожаю пшениці.
Незважаючи на вимоги подружжя ОСОБА_22 припинити збір врожаю, зерно пшениці в кількості 111,1 тон зібрано ПП ОСОБА_17 та перевезено на зберігання в домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 .
Жодних подальших дій та рішень по визнанню нічийним майном зібраного зерна пшениці та звернення його в дохід держави голова Доманівської РДА ОСОБА_13 не прийняв у зв`язку з відсутністю правових підстав для цього та визначених законом повноважень.
Таким чином, голова Доманівської РДА ОСОБА_13 з метою отримання неправомірної вигоди для себе від незаконного використання чужого майна, зловживаючи службовим становищем представника влади, діючи всупереч інтересам служби, а саме встановленому законом порядку діяльності посадових осіб лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України через відсутність відповідних повноважень щодо володіння, користування чи розпорядження посівами сільськогосподарських культур, шляхом надання незаконних вказівок ПП ОСОБА_17 та начальнику Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 організував збір врожаю озимої пшениці із земельної ділянки площею 25 га в межах Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області в кількості 111,1 тон вартістю 1 878 грн. 32 коп. за тонну, а всього на суму 208 679 грн. 13 коп. та подальше його зберігання в домоволодінні ОСОБА_17 по АДРЕСА_3 , чим спричинив тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків ОСОБА_9 , які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян та шкоди державним інтересам у виді дискредитації та підриву авторитету і престижу органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

ОСОБА_14 органами досудового розслідування обвинувачується за ч.1 ст.365 КК України у перевищенні влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян та державним інтересам, вчиненому за таких фактичних обставин.
Згідно наказу МВС України № 463 від 05.06.2012 року та наказу начальника УМВС України в Миколаївській області № 37 о/с від 05.06.2012 року ОСОБА_14 призначено на посаду начальника Доманівського районного відділу УМВС України в Миколаївській області (далі Доманівський РВ УМВС).
Наказом начальника УМВС України в Миколаївській області № 138 о/с від 30.11.2011 року начальнику Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 присвоєно спеціальне звання старшого начальницького складу підполковник міліції.
Згідно до ст.1 Закону України «Про міліцію», міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Статтею 2 Закону України «Про міліцію» передбачено основні завдання, які покладаються на міліцію, серед яких: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку тощо.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про міліцію» регламентовано, що діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями і населенням.
Міліція, згідно вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про міліцію», зобов`язана: забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок; виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення; виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення; брати участь у правовому вихованні населення, проводити профілактичну роботу серед осіб, схильних до вчинення кримінальних правопорушень, здійснювати адміністративний нагляд за особами, щодо яких його встановлено, а також контроль за засудженими до кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі.
Відповідно до положення про Доманівський РВ УМВС України в Миколаївській області, затвердженого наказом начальника райвідділу міліції № 28 від 03.01.2013 року, на працівників райвідділу покладено завдання із забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав, свобод і законних інтересів, запобігання правопорушень та їх припинення, охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення, розкриття і розслідування злочинів, забезпечення безпеки дорожнього руху, захист усіх видів власності від злочинних посягань, забезпечення дотримання законності в діяльності працівників відділу.
Згідно функціональних обов`язків начальника Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 , затверджених наказом начальника райвідділу № 28 від 03.01.2013, начальник відділу очолює Доманівський РВ УМВС, несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань і здійснення ним своїх функцій, належне використання працівників підпорядкованих підрозділів, виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.
Таким чином, в силу займаної посади та покладених службових обов`язків начальник Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 є представником влади та службовою особою правоохоронного органу, відповідно до примітки ст.364 КК України та ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».
У період роботи начальником Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 , будучи службовою особою правоохоронного органу представником влади, виконуючи функції офіційного представника державного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства та держави від протиправних посягань, в порушення зазначених обов`язків та норм діючого законодавства України, 04.07.2014 року перевищуючи свої службові повноваження, діючи умисно, погодився на протиправну вказівку голови Доманівської РДА ОСОБА_23 , а саме на забезпечення цілодобової охорони силами працівників Доманівського райвідділу міліції під час незаконного збирання ПП ОСОБА_17 врожаю озимої пшениці, що належить ОСОБА_9 , на земельній ділянці площею 25 га, що знаходиться на рівнинній поверхні біля кладовища с. Новолікарське Доманівського району Миколаївської області.
04.07.2014 року о 09.00 годині начальник Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 , знаходячись у своєму робочому кабінеті, діючи умисно, перевищуючи свої службові повноваження, усвідомлюючи, що відповідно до своїх функціональних обов`язків несе персональну відповідальність за виконання покладених на райвідділ міліції завдань і здійснення ним своїх функцій та належне використання працівників підпорядкованих підрозділів, достовірно знаючи, що його дії явно виходять за межі наданих прав та повноважень, надав незаконну вказівку старшим ДІМ СДІМ Доманівського РВ УМВС ОСОБА_18 та ОСОБА_19 здійснювати цілодобову охорону поля площею 25 га в межах Зеленоярської сільської ради Доманівського району та про будь-які події повідомляти телефоном йому особисто.
Продовжуючи свою протиправну діяльність, начальник Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 , у порушення наказу МВС України № 404 від 28.07.1994 року «Про затвердження статуту патрульно-постової служби міліції України» щодо забезпечення громадського порядку, з метою укриття своєї незаконної діяльності та у зв`язку з безпідставністю вжиття заходів до охорони громадського порядку на полі площею 25 га в межах Зеленоярської сільської ради Доманівського району, що використовувалось ОСОБА_9 , в книзі нарядів № 933 Доманівського райвідділу міліції цілодобове чергування під час незаконного збирання врожаю озимої пшениці на вищевказаній земельній ділянці не зареєстрував та розпорядження про організацію охорони громадського порядку на вищезазначеній земельній ділянці не підготував.
05.07.2014 року на підставі прийнятого головою Доманівської РДА ОСОБА_23 рішення, ПП ОСОБА_17 розпочав незаконне збирання врожаю озимої пшениці, що належить ОСОБА_9 , на вищевказаній земельній ділянці.
Цього ж дня до вказаної земельної ділянки прибув ОСОБА_21 з дружиною ОСОБА_9 та повідомили старшим ДІМ СДІМ Доманівського РВ УМВС ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які здійснювали цілодобове чергування на вказаній території, що врожай озимої пшениці належить їм та вони є фактичними землекористувачами земельної ділянки.
У подальшому близько 15.00 години на поле прибув начальник Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 , який на повідомлення подружжя ОСОБА_22 щодо незаконних дій по збору врожаю не відреагував, не вжив заходів до припинення кримінального правопорушення, хоча достовірно був обізнаний про незаконну організацію збору врожаю головою Доманівської РДА ОСОБА_13 , а продовжуючи перевищувати свої службові повноваження, усвідомлюючи, що його дії явно виходять за межі наданих прав та повноважень, забезпечив подальше цілодобове чергування на вказаній земельній ділянці працівників Доманівського райвідділу міліції з метою здійснення безперешкодного протиправного збору врожаю ПП ОСОБА_17 ..
Таким чином, внаслідок зазначених злочинних дій начальника Доманівського РВ УМВС України підполковника міліції ОСОБА_14 завдано істотну шкоду охоронюваним законом правам, інтересам громадянки ОСОБА_9 на захист державою її права власності від протиправних посягань, заподіяння їй матеріальної шкоди в результаті незаконної організації головою Доманівської РДА ОСОБА_13 збору врожаю озимої пшениці в кількості 111,1 тон вартістю 1 878 грн. 32 коп. за тону, а всього на суму 208 679 грн. 13 коп. та державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу державного правоохоронного органу Міністерства внутрішніх справ України, дискредитації даної державної установи через публічну демонстрацію можливості порушення законів працівником правоохоронного органу старшого начальницького складу, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства та держави від протиправних посягань, забезпечення безперешкодного вчинення незаконних дій іншими особами та як наслідок, створення у громадськості негативної думки щодо службових органів державної вади та їх корумпованість.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що в порушення вимог ст.ст. 94, 374 КПК України суд першої інстанції не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вказує, що у мотивувальній частині суд не зазначив про те, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судом визнано недоведеним. Суд у вироку докази проаналізував частково та використовував це для визнання недоведеним якоїсь частини обвинувачення. Апелянт вважає, що висновки суду про виправдання ОСОБА_13 за ч.2 ст.364 КК України та ОСОБА_14 за ч.1 ст.365 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Наголошує, що судом першої інстанції викладено показання обвинувачених, потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_21 , при цьому належної оцінки їхнім показанням не дано. Вказує, що судом на основі доказів сторони обвинувачення зроблено суперечливий висновок про те, що потерпіла ОСОБА_9 протиправно використовувала земельну ділянку, але не повинна нести цивільну відповідальність за свої дії у виді відшкодування збитків державі, тобто визнав факт використання ОСОБА_21 земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів. Також апелянт оспорює висновок суду про те, що потерпіла в порядку цивільного судочинства не визнала своє право на врожай. Зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» встановлено відповідальність за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів, проте не визначено позбавлення права власності особи на вирощений врожай, а отже висновок суду про сумніви щодо належності зібраного врожаю пшениці саме ОСОБА_9 не ґрунтується на законі і не може бути покладений в основу висновку про недоведеність пред`явленого обвинувачення.

Також прокурор указує, що судом в основу свого рішення покладено показання з чужих слів свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 про те, що ОСОБА_16 повідомив факт заперечення ОСОБА_9 користування земельною ділянкою, при цьому в судовому засіданні потерпіла це спростовувала. Суд першої інстанції не вмотивував, чому прийняв до уваги саме показання з чужих слів. За аналогічних обставин судом викладено показання свідка ОСОБА_26 про те, що від свідка ОСОБА_27 він дізнався, що той не знає хто використовує земельну ділянку, але свідок ОСОБА_27 заперечував у судовому засіданні факт такої розмови. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду про те, що факт користування земельною ділянкою ОСОБА_9 на ранок 05.07.2014 року не міг бути відомий ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. Однак відповідно до листа начальника Вознесенського МРВ УСБУ, який надійшов 03.07.2014 року на адресу Доманівської РДА вказано, що саме ОСОБА_9 використовується земельна ділянка без належних правовстановлюючих документів і саме на підставі цього розпорядженням голови Доманівської РДА ОСОБА_13 03.07.2014 року створено відповідну комісію для обстеження земельної ділянки на предмет її використання саме ОСОБА_9 . Таким чином, спростовано факт того, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не було відомо факт користування ОСОБА_9 земельною ділянкою. Також апелянт не погоджується з висновками суду щодо самостійного визначення стороною обвинувачення розміру завданої злочином шкоди і не вважає, що висновки такого розрахунку отримані незаконним шляхом, при цьому вказує, на підставі яких саме відомостей встановлено та визначено розмір заподіяної шкоди. Наголошує, що в цьому випадку не було необхідності встановлювати розмір шкоди на підставі експертних досліджень.

Що ж до висновків суду щодо оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_13 , встановлення наявності чи відсутності в них складу злочину, то вони як такі відсутні у вироку. Зауважує, що не прийнято до уваги факт збору врожаю з обстеженого поля лише з використанням службового становища ОСОБА_13 .. Не погоджується прокурор із висновком суду про те, що у ОСОБА_13 не було умислу і мети на одержання неправомірної вигоди, оскільки майно у виді зібраного зерна пшениці одержане без відповідних на те підстав.

Крім того, в частині виправдання ОСОБА_14 апелянт оспорює висновки суду, посилаючись на нормативно-правові акти, якими врегульовано діяльність органів поліції і наголошує, що забезпечення цілодобової охорони силами працівників Доманівського райвідділу міліції з метою здійснення безперешкодного протиправного збору врожаю озимої пшениці, що організовано ОСОБА_13 на земельній ділянці, перевищено службові повноваження, оскільки такі дії ОСОБА_14 вчинені без відповідної підстави для цього та всупереч встановленого порядку, в результаті чого спричинено істотну шкоду охоронюваним законом правам, інтересам громадянки ОСОБА_9 , заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 208 679 грн.. Посилаючись на положення Закону України «Про міліцію» та Статуту патрульно-постової служби, затвердженого наказом МВС України №404 від 28.07.1994 року, апелянт вказує, що всупереч вказаним нормативно-правовим актам начальником Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 перевищено службові повноваження щодо забезпечення цілодобової охорони силами працівників райвідділу з метою безперешкодного протиправного збору врожаю озимої пшениці без відповідної підстави для цього. За вищевикладеного, прокурор просить повторно допитати потерпілу та свідків, дослідити письмові докази.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням функцій представників влади, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, на строк 3 роки зі штрафом в розмірі 8500 грн. з позбавленням рангу державного службовця. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_13 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням функцій представників влади в органах Національної поліції України, на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_14 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх доводів указує, що судом першої інстанції безпідставно виключено під час формулювання обвинувачення дій ОСОБА_13 за ч.2 ст.364 КК України кваліфікуючу ознаку зловживання владою. Не погоджується з висновками суду про недоведеність її права власності на зібраний врожай, вартості врожаю, розмір матеріальної шкоди та відсутності підстав для визнання її потерпілою. Вказує, що всі учасники незаконного збору врожаю достовірно знали про його належність саме їй, про що також вказали свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , однак їх показання суд першої інстанції не прийняв до уваги лише за відсутності договору оренди земельної ділянки. Також апелянт зазначає, що всупереч ст.100 КПК України судом прийнято рішення про передачу речового доказу 111,1 тон зерна пшениці у власність держави. Вважає, що речовий доказ має бути повернений у її власність.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, та визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.09.2014 року на 111,1 тон пшениці, яка знаходиться у домоволодінні ОСОБА_17 , та повернути його їй ( ОСОБА_9 ).

У запереченнях обвинувачений ОСОБА_13 указує на необґрунтованість апеляційних скарг прокурора та потерпілої, просить їх залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни. Зазначає, що судом були досліджені всі докази по справі та ухвалено обґрунтоване та мотивоване судове рішення. Наголошує, що всі його дії вчинені в межах владних повноважень, не доведено намір на отримання ним прибутку від зібраного зерна пшениці.

У запереченнях захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 наводить аналогічні доводи щодо законності виправдувального вироку та просить залишити без задоволення апеляційні скарги сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційні вимоги прокурора та потерпілої, просила їх задовольнити, доводи потерпілої ОСОБА_9 та її представника - захисника ОСОБА_10 , які підтримали як свої апеляційні вимоги, так і вимоги прокурора, доводи обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та їхніх захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_29 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, заперечення на апеляційні скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ґрунтується на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину достовірно випливають із матеріалів справи. Для цього у вироку мають бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновки суду.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993р., № 12 від 03.12.1997р., № 6 від 30.05.2008р., - у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак зазначених вимог закону при розгляді справи судом першої інстанції дотримано не було.

Виправдовуючи ОСОБА_13 за ч.2 ст.364 КК України та ОСОБА_14 за ч.1 ст.365 КК України за відсутністю в їх діях складів злочинів, суд першої інстанції, навівши всі зібрані докази у вказаному кримінальному провадженні, дав їм вибіркову оцінку та обґрунтував виправдувальний вироку виключно на запереченнях самих обвинувачених проти пред`явленого їм обсягу обвинувачення.

При цьому під час співставлення та аналізу показань потерпілої, свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, суд допустив очевидні суперечності у своїх висновках при оцінці зібраних доказів та встановленні обставин кримінального провадження.

Відкидаючи докази обвинувачення, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення в їх сукупності, у тому числі тим, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо фактичних обставин події, винності чи невинності обвинувачених у пред`явленому обвинуваченні, належності чи неналежності, достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, і не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази й відкинув інші, яким не дав однозначної оцінки в їх сукупності, обмежившись лише перерахуванням доказів обвинувачення та їх вибірковою оцінкою, які визнав неналежними, недостовірними та недопустимими.

Насамперед, суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються.

Як убачається зі змісту вироку та матеріалів кримінального провадження, судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи свій висновок про відсутність в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, суд взяв за основу показання обвинуваченого про те, що влітку 2014 року він працював головою Доманівської райдержадміністрації. 03.07.2014 року до РДА надійшов лист начальника Вознесенського МРВ Управління СБУ ОСОБА_16 , в якому повідомлялося про те, що на території Зеленоярської сільської ради ОСОБА_9 незаконно використовує земельну ділянку площею 25 га. Для обстеження зазначеної земельної ділянки та прийняття відповідного рішення він видав розпорядження про створення комісії. Метою комісії було встановити, хто використовує поле. 03.07.2014 року ОСОБА_9 в усній бесіді повідомила ОСОБА_16 , що вона не обробляє спірну земельну ділянку і не має відношення до наявного на ній врожаю. Розмова відбувалася на вулиці і він також її чув, хоча участі у розмові не приймав. Члени комісії дзвонили до Зеленоярської сільської ради, але там також відповіли, що особа, яка використовує землю, невідома. 03.07.2014 року комісія встановила, що земельна ділянка перебуває у державній власності, договір оренди не укладений, особа, яка засіяла поле, не відома, після чого комісія виїхала на поле і виявила, що воно засіяне пшеницею, яка вже знаходиться у стані фізичної стиглості. Комісією було складено відповідні акти, на підставі яких він 04.07.2014 року направив повідомлення про виявлені факти до прокуратури, міліції та інспекції сільського господарства та після консультацій з податковою, юристами та обласною адміністрацією прийняв рішення про необхідність збору врожаю для забезпечення передачі виявленого зерна у власність держави, оскільки ймовірний власник зерна ОСОБА_9 від нього відмовилася. Для цього він подзвонив підприємцю ОСОБА_17 і попросив його організувати збирання і збереження зерна до вирішення судом статусу цього зерна, на що ОСОБА_17 погодився. Також він подзвонив начальнику міліції ОСОБА_14 і попросив його забезпечити охорону громадського порядку під час збору врожаю. Вказівок здавати зерно ОСОБА_17 він ОСОБА_14 не давав. Близько 11 години 05.07.2014 року йому подзвонила заступник голови обласної державної адміністрації Янішевська, запитала, що відбувається на полі. Він пояснив, що три дні шукають власника врожаю, не знайшли, а тому прийняли рішення скосити зерно і зберегти його до встановлення законного власника. Удень 05.07.2014 року йому подзвонив ОСОБА_17 і повідомив, що Мірошнікови приїхали до нього, хочуть знімати все на відео, цікавляться, хто проводить збір врожаю. Він не заперечував проти надання їм такої інформації. Увечері ОСОБА_17 подзвонив і запитав, на чиє ім`я виписати накладну. Він сказав, все одно кого зазначати, можливо і громаду, головне, щоб вірно було зазначено вагу зерна і щоб воно було збережено до вирішення питання згідно закону. 07.07.2014 року його запросили до прокуратури з приводу заяв ОСОБА_22 про те, що невідомі особи збирають зерно громади. Вже пізніше ОСОБА_9 заявила, що зерно належить їй. До цього часу таких заяв від неї не надходило. ОСОБА_21 заявляв, що зерно належить громаді.
ОСОБА_13 зазначив, що не мав наміру отримати будь-яку вигоду для себе, ні з ким не домовлявся за продаж зерна і отримання коштів від цього ні для себе, ні для будь-якої іншої особи; діяв законно в межах наданих йому повноважень в інтересах держави, намагаючись зберегти для держави зерно, власник якого не був встановлений. Вважає, що ОСОБА_9 не є власницею зерна, оскільки не доведено, що вона його виростила, і у неї відсутні правовстановлюючі документи на землю. Договір оренди вона не укладала, а тому не мала права використовувати земельну ділянку, тож не є потерпілою в даному випадку.

На підтвердження цих обставин суд послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що у 2012 році розпорядженням голови РДА їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду. 31.10.2012 року вона розпочала виготовлення технічної документації землеустрою та нормативно-грошової оцінки, але до 31.12.2012 року не встигла до кінця її підписати, а з 01.01.2013 року змінилося законодавство, тож документацію потрібно було переробляти. Станом на липень 2014 року договір оренди земельної ділянки вона не уклала, своє право користування належним чином не зареєструвала, однак восени 2013 року засіяла зерно пшениці, тому що земля заростала бур`янами. Засівати та обробляти поле їй допомагав родич ОСОБА_15 .. 05.07.2014 року ОСОБА_17 зібрав з її поля зерно пшениці, яке охороняли працівники міліції, яким вона повідомила, що поле належить їй, однак вони не припинили збір врожаю. На полі прибув начальник міліції ОСОБА_14 та сказав, що ОСОБА_13 дав йому вказівку охороняти поле і він забезпечив його охорону. Зібране зерно вагою 111,1 тон вивіз ОСОБА_17 ..
Також на суд послався на аналогічні показання свідка ОСОБА_21 .

При цьому суд у вироку не зазначив, які обставини цим показаннями потерпілої та свідка підтверджуються чи спростовуються, та яким чином вони підтверджують позицію захисту обвинуваченого.

Суд встановив, що розпорядженням голови Доманівської РДА № 438 від 29.10.2012 року ОСОБА_9 було надано дозвіл на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення площею 25 га ріллі в оренду терміном на 10 років для городництва із земель державної власності в межах території Зеленоярської сільської ради. Рекомендовано у десятиденний термін замовити розробку проекту, скласти документи у строк, який не може перевищувати шість місяців та у шестимісячний термін з дня видачі розпорядження подати проект на затвердження /т.2 а.п.13/.
Рішенням 16 сесії шостого скликання Доманівської районної ради Миколаївської області №11 від 26.04.2013 року було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка надана ОСОБА_9 в оренду /т.2 а.с.14-15,21/. Зазначене рішення прийняте на підставі рішення постійної комісії районної ради з питань агропромислового комплексу, земельних відносин від 24.04.2013 року /т.2 а.п.22-23/.
Станом на 05.07.2014 року ОСОБА_9 на підставі отриманих дозволів і виготовленої документації договір оренди земельної ділянки не уклала, що підтверджується її власними поясненнями, а також офіційною інформацією, зокрема: висновком відділу Держземагенства у Доманівському районі № 196-01-14 від 28.07.2014 року про погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_9 /т.2 а.п.16/, витягом з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 28.07.2014 року /т.2 а.п.17/; листом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області № 10-14-0.3-5978/2-14 від 26.08.2014 року про оформлення ОСОБА_9 правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою, в якому зокрема зазначено, що лише 08.08.2014 року до Управління надійшло клопотання ОСОБА_9 про затвердження проекту землеустрою, які було повернуто для доопрацювання /т.2 а.п.26-27/; листом Відділу держземагенства у Доманівському районі № 2-5145-14 від 01.10.2014 року про те, що станом на вказану дату проект землеустрою ще не затверджений /т.2 а.п.30/; аналогічним листом від 07.11.2014 року /т.2 а.п.33/; актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства та приписом від 24.07.2014 року, складеними Державною інспекцією сільського господарства /т.2 а.п.42-45/; інформацією Держземагенства у Доманівському районі про осіб, які використовують земельні ділянки без правовстановлюючих документів станом на 05.05.2014 року, серед яких під номером 104 зазначена ОСОБА_9 /т.2 а.п.218-221/, який був направлений до Первомайської ОДПІ, про що свідчить лист ОДПІ від 14.08.2014 року /т.2 а.п.243/.
До 24.07.2014 року ОСОБА_9 до компетентних органів жодних заяв і повідомлень про використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та про нарахування їй за це плати за землю не зверталася, що сама пояснила суду і це підтверджується інформацією Доманівської РДА № 723-3-03/14 від 02.10.2014 року /т.2 а.п.38-39/, наданою на підставі роботи комісії по визначенню розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, створеної розпорядженням голови РДА від 22.04.2014 року № 86 з подальшими змінами /т.2 а.п.245-246, т.3 а.п.67-68/. За твердженням потерпілої вона внесла плату за землю вперше тільки у серпні 2014 року.
Лише у листопаді 2014 року Управлінням Держземагенства було затверджено документацію із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду /т.3 а.п.157/, 28.11.2014 року ОСОБА_9 уклала договір оренди землі /т.3 а.п.153-155/ та зареєструвала своє право користування 04.12.2014 року /т.3 а.п.156, т.2 а.п.34-35/.

Тобто, виклавши наведені дані та показання потерпілої ОСОБА_9 , суд фактично встановив той факт, що вона користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів до укладення договору оренди землі.

Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_30 , суд першої інстанції вказав про їх ідентичність показанням потерпілої ОСОБА_9 , зокрема щодо того, що саме його дружина ( ОСОБА_9 ) користувалася земельною ділянкою, засіяла поле.

Однак у вироку, на спростування показань потерпілої ОСОБА_9 , суд першої інстанції послався на те, що у зверненні до голови Миколаївської ОДА від 07.07.2014 року /т.1 а.п.178/ ОСОБА_21 не зазначає про належність земельної ділянки чи врожаю з неї його дружині; вказує про те, що комісією проводився «робочий» об`їзд території, тоді як цей свідок в судовому засіданні пояснив, що зранку йому подзвонили і сказали, що хтось прибирає поле його дружини, він зібрав свідків і поїхав на поле.
Ці суперечності щодо обставини використання земельної ділянки потерпілою, суд першої інстанції не усунув, обмежившись посилання на неправдивість показань свідка ОСОБА_21 , та не навів переконливих мотивів на їх спростування.
Поза увагою суду залишено показанням свідка ОСОБА_15 , який показав, що він запропонував потерпілій засіяти поле та своєю технікою здійснив засів, яким суд не дав належної оцінки, обмежившись посиланням на відсутність документів, що підтверджують придбання насіння, пального потерпілою.
Не отримали належної оцінки і показанням свідка ОСОБА_31 , який показав, що в 2014 році він працював головним спеціалістом Державної інспекції сільського господарства Миколаївської області. З РДА надходило звернення щодо перевірки наданої ОСОБА_9 земельної ділянки на предмет її використання, однак перевірку він провів вже після збору врожаю, виявив, що ОСОБА_9 не оформлені правовстановлюючі документи.
Незважаючи на наявність таких фактичних даних, суд зазначив у вироку, що факт належності врожаю ОСОБА_9 та обізнаність компетентних органів щодо цих обставин не доведено, чим допустив неповноту судового розгляду при з`ясуванні обставин, які можуть мати істотне значення для висновків суду при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції вказав, що станом на 05.07.2014 року ОСОБА_9 не набула права користувача земельної ділянки, оскільки нею не було укладено договору оренди землі і такий договір не було зареєстровано.

Також суд зазначив на те, що вона самовільного зайняття земельної ділянки не вчинила, оскільки у 2012 році отримала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для укладення договору оренди землі і розпочала процес виготовлення технічної документації, що відповідає вимогам ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Посилаючись на Постанову КМУ від 19.04.1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», суд вказав, що ОСОБА_9 не може нести відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, якщо вона все ж таки її використовувала до державної реєстрації договору оренди (фактичне використання або використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів), однак зобов`язана відшкодувати власнику землі, тобто Державі, збитки в розмірі недоотриманої орендної плати.
Тобто, суд не здійснив конкретних висновків на підтвердження факту, чи використовувала ОСОБА_9 земельну ділянку, обмежившись загальним посиланням на відсутність у неї права користування земельною ділянкою, але при цьому зазначив, що вона займала ділянку та повинна відшкодувати збитки за несплату орендної плати.

Спростовуючи висунуте ОСОБА_13 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, суд зазначив про недоведеність факту обізнаності обвинуваченого щодо належності врожаю ОСОБА_9 , предметом дослідження стали обставини використання землі потерпілою протягом 2013-2014 років.

Потерпіла ОСОБА_9 стверджувала, що 03.07.2014 року в розмові повідомила начальнику Вознесенського МРВ УСБУ ОСОБА_16 про те, що саме вона обробляє земельну ділянку, тоді як свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 з чужих слів пояснили, що ОСОБА_16 повідомив їм про те, що ОСОБА_9 заперечувала факт користування земельною ділянкою.
Але при цьому суд не вказав, чому він взяв до уваги показання свідків з чужих слів, та чому визнав їх належними та достовірними.
Свідок ОСОБА_26 показав, що запитував у землевпорядника сільської ради ОСОБА_27 , хто використовує земельну ділянку, однак він пояснив, що не знає, тоді як свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні заперечував цей факт.
Суд також послався на те, що з показаній потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_21 та наявних у справі документів убачається, що ОСОБА_9 приховувала факт використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів або не використовувала земельну ділянку.
На підставі цих суперечливих даних, суд зробив висновок про те, що факт користування ОСОБА_9 земельною ділянкою станом на ранок 05.07.2014 року не міг бути відомим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ..
Не приймаючи до уваги показання свідка ОСОБА_28 про те, що ОСОБА_9 обробляла землю, а також показання свідка ОСОБА_27 про повідомлення нею голову сільської ради ОСОБА_21 про те, що вона засіяла поле, суд не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці докази неналежними чи недостовірними, та якими доказами вони спростовуються.
При цьому суд визнав той факт, що 05.07.2014 року, дізнавшись про збір врожаю, потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_21 та ОСОБА_28 приїхали на поле, де відбувався збір врожаю пшениці, що випливає з їхніх показаній та не оспорюється сторонами і зафіксовано на відеозаписі /т.4 а.п.179/.
Зазначені свідки стверджували, що всі вони повідомили працівникам міліції про те, що врожай належить ОСОБА_9 , яким суд не дав належної оцінки та послався на показання свідки ОСОБА_32 і ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_21 заявив про те, що врожай належить громаді, а тому його збір є незаконним, що зафіксовано на відеозапису, який зняла ОСОБА_28 і потім надала стороні обвинувачення.
При цьому суд не навів переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні та відкинув інші докази, та які з них визнав належними та допустимими.
На спростування факту належності зерна пшениці ОСОБА_9 суд послався на те, що вона до 07.07.2014 року не заявляла про те, що засіяла поле, обробляла його і виростила врожай.
Такий висновок не ґрунтується на досліджених матеріалах кримінального провадження.
Так, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що восени 2013 року особисто придбала насіння, добрива, пальне, домовилася з троюрідним братом ОСОБА_15 і за допомогою його техніки засіяла поле.
Свідок ОСОБА_15 показав, що сам запропонував ОСОБА_9 засіяти поле, бо воно заростало бур`янами, вона погодилася. Вона придбала насіння, пальне, він своєю технікою засіяв. Насіння і добрива привозив її чоловік ОСОБА_21 ..
Свідок ОСОБА_21 пояснив, що до посіву пшениці не має ніякого відношення, як сільський голова не займався обробкою землі. Дружина підприємець і він в її діяльність не втручався.
Зазначені докази не отримали належної оцінки у вироку в сукупності з іншими доказами.
Суд лише послався на те, що право власності ОСОБА_9 на зібраний врожай, вартість такого врожаю, тобто розмір матеріальної шкоди, завданої злочином, не доведено, на підставі чого зробив висновок про те, що ОСОБА_9 не може бути потерпілою в цьому кримінальному провадженні, що виключає кримінальну відповідальність ОСОБА_33 за ст.364 ч.2 КК України та ОСОБА_34 за ч.1 ст. 365 КК України в даному випадку.
Такий висновок суду ґрунтується на суперечливих доказах та є передчасним, що ставить під сумнів висновки суду з приводу оцінки доказів та свідчить про однобічність і неповноту судового розгляду.

Водночас, виправдовуючи ОСОБА_13 за пред`явленим обвинуваченням, суд визнав, що повноваження на проведення перевірок і вжиття заходів реагування у випадках незаконного використання земельних ділянок надані Державним інспекціям сільського господарства. ОСОБА_13 одноособово прийняв рішення про збір врожаю з обстеженого поля. Таке рішення він документально не оформлював. Виконуючи задумане, ОСОБА_13 зателефонував підприємцю ОСОБА_17 і попросив його організувати збирання та збереження пшениці з вказаного поля, а начальника Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 також телефоном попросив забезпечити охорону порядку під час збору врожаю. Прийняття такого рішення та його реалізація очевидно не входять до компетенції і повноважень райдержадміністрації та її голови, вони не передбачені жодним нормативно-правовим актом, у зв`язку з чим ОСОБА_13 в даному випадку перевищив свої повноваження, а не зловживав владою чи службовим становищем, оскільки організація збору врожаю законного чи незаконного користувача земельної ділянки не входить до його компетенції. Його дії в цій частині не можна кваліфікувати як зловживання владою або службовим становищем. В даному випадку очевидним є перевищення ОСОБА_13 , як посадовою особою, влади та своїх службових повноважень, однак кримінальна відповідальність за такі дії посадової особи передбачена лише для працівників правоохоронних органів.
При цьому суд дійшов висновку, що стороною обвинуваченням не доведено наявність в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, чим допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо оцінки дій обвинуваченого.

Надаючи перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_32 , ОСОБА_16 про невинуватість ОСОБА_13 , суд не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у провадженні доказам, зокрема, фактичним даним, що містяться у показаннях потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_31 щодо обставин, за яких ОСОБА_9 користувалася земельної ділянкою без правовстановлюючих документів, належність їй врожаю пшениці та обізнаність обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо наявності таких обставин.
У вироку суд не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці докази обвинувачення неналежними та недопустимими, чим постави під сумнів свій висновок про невинуватість ОСОБА_13 ..

Передусім, показання вищевказаних свідків не наведені у вироку в повному обсязі щодо всіх відомих їм обставин. Показання свідків викладено судом лише в контексті спростування обставин, які були предметом вибіркового дослідження суду, при цьому судом допущено істотні суперечності під час оцінки показаній потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_13 щодо з`ясування обставин його обізнаності про користувача земельної ділянки та належності врожаю зерна пшениці потерпілій.
Як правильно вказано в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої, судом прийнято до уваги показання лише свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 з чужих слів про те, що їм відомо від ОСОБА_16 про факт заперечення ОСОБА_9 користування земельною ділянкою та належності їй врожаю зерна пшениці.
Суд не звернув уваги на те, що потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала той факт, що повідомляла ОСОБА_16 про те, що не користується земельною ділянкою.
Ці суперечності щодо фактичних обставин жодним чином не усунуто. Повний виклад показаній свідків щодо фактичних даних, які стосуються доказуваної обставини, у вироку не наведено, які були безпосередньо предметом перевірки під час судового розгляду.
Також у порушення вимог ст.ст.94, 370 КПК України не отримали належної оцінки показання свідка ОСОБА_26 про те, що ОСОБА_27 заперечував факт обізнаності щодо особи, яка використовує земельну ділянку.
Тоді як свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_9 повідомляла голову сільської ради про те, що засіяла поле, однак такі пояснення не отримали належної оцінки у вироку.
Крім того, обґрунтовуючи наявність правових підстав для створення ОСОБА_13 комісії з метою встановлення факту використання земельної ділянки саме ОСОБА_9 , суд першої інстанції вказав, що на підставі отриманого листа начальника Вознесенського МРВ УСБУ в Миколаївській області від 30.06.2014 року №64/23/20-2013, що надійшов 03.07.2014 року на адресу Доманівської РДА, в якому повідомлялось про використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів саме ОСОБА_9 .. ОСОБА_13 створено відповідну комісію та з метою встановлення факту користування земельною ділянкою ОСОБА_9 , проведено обстеження вказаної земельної ділянки.
Свідка ОСОБА_31 показав, що в 2014 році він працював головним спеціалістом Державної інспекції сільського господарства Миколаївської області. З РДА надходило звернення щодо перевірки наданої ОСОБА_9 земельної ділянки на предмет її використання. Перевірку він провів вже після збору врожаю, виявив, у що ОСОБА_9 не оформлені правовстановлюючі документи.
При наявності таких фактичних даних, суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку про те, що станом на ранок 05.07.2014 року факт користування земельною ділянкою та належність врожаю ОСОБА_9 , обізнаність компетентних органів щодо цих обставин, не доведено, є незрозумілим.
Посилаючись у вироку на положення ст.188 ЗК України, суд першої інстанції вказав, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Повноваження такого органу визначені ст.15-2 ЗК України. Аналогічні положення закріплені у ст.ст. 5,6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відповідно до положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України», затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011 саме така Інспекція є компетентним органом з наведених питань, до повноважень якої, зокрема, відноситься безперешкодне обстеження земельних ділянок, перевірка документів щодо використання та охорони земель; надання вказівок (приписів), складення актів перевірок чи протоколів про адміністративні правопорушення у сфері використання чи охорони земель; виклик громадян для дачі пояснень; передача до органів прокуратури, досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення, звернення до суду з позовами про відшкодування шкоди та повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок.
Тобто, суд визнав той факт, що повноваження на проведення перевірок і вжиття заходів реагування у випадках незаконного використання земельних ділянок надані Державним інспекціям сільського господарства, а не голові РДА.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про перевищення ОСОБА_13 службових повноважень, оскільки рішення про збір врожаю було його особистим, документально не оформлене, що прямо не входить до повноважень та компетенції райдержадміністрації та голови зокрема, однак відповідальність за такі дії посадової особи передбачена лише для працівників правоохоронних органів.
Встановивши обставини збору зерна пшениці за вказівкою ОСОБА_13 та передачу його на зберігання ОСОБА_35 , суд фактично визнав такі дії ОСОБА_13 незаконними, проте належним чином не вмотивував свій висновок на спростування висунутого обвинувачення, чим допустив істотні суперечності у своїх висновках щодо оцінки дій, відсутність умислу його в діях на отримання неправомірної вигоди, а також винуватості чи невинуватості обвинуваченого.

Також, спростовуючи докази сторони обвинувачення щодо вартості зібраного зерна пшениці вагою 111,1 тон, суд першої інстанції вмотивував своє рішення тим, що в день збору врожаю від зібраного зерна не було взято зразки для аналізу, експертної оцінки та визначення його вартості.
Відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України, яким було доповнено дану статтю 13.05.2014 року, визначено, що слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Визнаючи в цій частині докази сторони обвинувачення щодо розміру завданої злочином матеріальної шкоди недопустимими, суд не зазначив у вироку, які саме докази він визнає недопустимими.

Виправдовуючи ОСОБА_14 за ч.1 ст.365 КК України, суд першої інстанції послався на те, що діяльність начальника Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 врегульовано положеннями Закону України «Про міліцію» відповідно до якого міліція, згідно вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про міліцію», зобов`язана: забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок; виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення: виявляти та припиняти адміністративні правопорушення; виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення; брати участь у правовому вихованні населення, проводити профілактичну роботу серед осіб, схильних до вчинення кримінальних правопорушень, здійснювати адміністративний нагляд за особами, щодо яких його встановлено, а також контроль за засудженими до кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі.
Відповідно до Положення про Доманівський РВ УМВС України в Миколаївській області, затвердженого наказом начальника райвідділу міліції № 28 від 03.01.2013 року, на працівників райвідділу покладено завдання із забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав, свобод і законних інтересів, запобігання правопорушень та їх припинення, охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення, розкриття і розслідування злочинів, забезпечення безпеки дорожнього руху, захист усіх видів власності від злочинних посягань, забезпечення дотримання законності в діяльності працівників відділу /т.2 а.п.125-127/.
Згідно функціональних обов`язків начальника Доманівського РВ УМВС ОСОБА_14 , затверджених наказом начальника райвідділу № 28 від 03.01.2013, начальник відділу очолює Доманівський РВ УМВС, несе персональну відповідальність за виконання покладених на відділ завдань і здійснення ним своїх функцій, належне використання працівників підпорядкованих підрозділів, виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції /т.2 а.п.128/.
04.07.2014 року від Доманівської РДА до Доманівського РВ УМВС надійшло звернення за підписом голови ОСОБА_13 про встановлення комісією РДА факту наявності стиглого врожаю пшениці на певному полі, власник якого невідомий /т.1 а.п.241/. Того ж дня ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_14 і повідомив, що 05.07.2014 року вказаний врожай буде збиратися, просив забезпечити охорону громадського порядку під час збору врожаю. Ці обставини в судовому засіданні пояснив ОСОБА_13 ..
Суд визнав, що 05.07.2014 року ОСОБА_14 направив на земельну ділянку співробітників Доманівського РВ УМВС з метою забезпечення громадського порядку під час збирання врожаю пшениці, які забезпечували охорону громадського порядку в межах своїх службових обов`язків.
На спростування пред`явленого обвинувачення ОСОБА_14 , суд першої інстанції також зазначив, що органом досудового розслідування не конкретизовано, які саме норми Статуту ППС порушив ОСОБА_14 , і чому мав їх виконати в конкретній ситуації та в якій саме. В обвинуваченні не сформульовано і суду не надано доказів того, чому саме ОСОБА_14 мав вносити якусь інформацію до книги нарядів № 933 та виносити письмове розпорядження. Визнав, що обвинувачення в цій частині є неконкретним, тобто фактично ґрунтується на припущеннях, як і в частині наміру ОСОБА_14 приховати якісь незаконні дії.
Також суд зазначив, що в копіях книг наказів райвідділу з питань основної діяльності, які оглянуті безпосередньо в судовому засіданні, відсутні накази щодо несення служби ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , але це не доводить необхідності внесення всіх розпоряджень начальника райвідділу до книги нарядів.
Крім того, суд послався у вироку показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_18 про те, що вони влітку 2014 року працювали дільничними інспекторами Доманівського РВ УМВС. На той час почастішали випадки крадіжок з анкерних електроопір, у зв`язку з чим вони разом чергували біля опор в полях. Чергували вночі, оскільки крадіжки відбувалися саме в нічний час. 04.07.2014 року начальник райвідділу ОСОБА_14 подзвонив їм і наказав негайно інформувати його в разі, якщо на полях будуть відбуватися якісь події. Охороняти поле не наказував. Уранці 05.07.2014 року на поле приїхала техніка комбайн і Камаз, про це вони повідомили ОСОБА_14 , після чого ніяких вказівок не отримували. Пізніше на поле приїхали голова Зеленоярської сільради ОСОБА_21 , секретар сільської ради, землевпорядник та ОСОБА_9 , однак до них вони не зверталися. Пізніше приїхав ОСОБА_14 , з якою метою їм не відомо. Ще пізніше приїхала слідчо-оперативна група: ОСОБА_32 і ОСОБА_36 .. На полі відбувалися скандали, але вони не втручалися.
Наводячи показання цих свідків у вироку, суд не зазначив, які обставини ними підтверджуються та спростовуються, та яким чином вони доводять невинуватість ОСОБА_14 ..
Між тим, суд першої інстанції не з`ясував законність виконання свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_18 покладеного на них обов`язку саме ОСОБА_14 та підстави здійснення ними охорони громадського порядку на полі.
Також суд не звернув уваги на те, що свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_18 заперечували той факт, що ОСОБА_14 давав їм вказівку здійснювати охорону громадського порядку на полі, які суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_14 про надання ним такої усної вказівки цим особам, і цим доказам не дано належної оцінки у вироку щодо їх належності та достовірності.
З пояснень обвинуваченого ОСОБА_13 випливає, що саме він попросив ОСОБА_14 організувати охорону поля для забезпечення збору врожаю.
Але при цьому судом не з`ясовано, чи входили такі дії до повноважень начальника РВ УМВС України, чи відбувалось порушення громадського порядку при зборі вражаю, що мало правові підстави для організації ОСОБА_14 охорони громадського порядку на полі.
Водночас, саме факт збору врожаю за рішенням ОСОБА_13 за відсутності на це правових підстав, суд визнав перевищенням владних повноважень, але належним чином висновок щодо законності чи незаконності виконання ОСОБА_14 прохання ОСОБА_13 щодо охорони громадського порядку на полі на час збору врожаю не вмотивував, дав вибіркову оцінку діям ОСОБА_14 щодо невтручання та відсутність активних дій з його боку під час збору зерна пшениці.

Отже, докази обвинувачення фактично були проігноровані судом, що є незрозумілим, який прийняв до уваги лише версію події сторони захисту, яка є суперечливою та сумнівною, та фактично вдався до аналізу земельного законодавства та встановлення факту його порушення з боку потерпілої, чим допустив порушення вимог ст.337 КПК України та вийшов за межі висунутого обвинувачення, що є неприпустимим.
Суд взагалі не звернув уваги на те, що наведені докази обвинувачення не підтверджують версію події сторони захисту про невинуватість ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні ними інкримінованих злочинів.
Відкидаючи зазначені вище докази обвинувачення, суд послався на те, що вони є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
На думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є передчасним та хибним.

Мотиви, з яких суд першої інстанції визнав зазначені вище докази неналежними, недопустимими та недостовірними,не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

У зв`язку з чим, висновки суду з приводу неналежності, недопустимості та недостовірності зазначених вище доказів обвинувачення не відповідають матеріалам кримінального провадження та є помилковими.
Незважаючи на наявність суперечливих фактичних даних щодо обставин події, наданих сторонами обвинувачення та захисту, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд ці суперечності не усунув та не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставів під сумнів невинність виправданих, що є неприпустимим.

Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів та встановлених обставин події містять істотні суперечності, а також не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначено в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої.

З огляду на це, висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого за ч.2 ст.364 КК України, та ОСОБА_14 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, та їх виправдання, ґрунтується на припущеннях та є передчасним, оскільки такий висновок суду зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження і оцінки всієї сукупності доказів, отриманих під час досудового розслідування та судового розгляду, які вказують на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питань чи дійсно вказані особи вчинили злочин, чи ні, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим було допущено порушення порушенням вимог ст. ст.94, 370, ч.3 ст.374 КПК України.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Згідно із ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та порушив загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України, а саме: законність; змагальність сторін та свобода в подані ними своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості, які відповідно до ч.6 ст.9 КПК Україниперешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції згідно зі ст.ст.410, 411, ч.1 ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України, що виключає можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої.

Інші доводи сторін обвинувачення та захисту, які стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, належності чи неналежності, допустимості чи недопустимості, достовірності чи недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, вирішення долі речових доказів, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.
Зважаючи на доводи сторони обвинувачення та заявлені ними вимоги, апеляційні скарги прокурора та потерпілої слід задовольнити частково.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 409, 410, 411, ч.1 ст.412, п.1 ч.1 ст.415, ст.419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_14 скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2