ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/556/16-к Номер провадження 11-кп/814/29/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 січня 2017 року

ВСТАНОВИЛА
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Яготинського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, такого, що не має утриманців, не працюючого, освіта середня- спеціальна, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним за те, що 06.02.2016 року близько 05 год 30 хв, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ - 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевозячи із собою пасажирів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що знаходилися на задньому пасажирському сидінні і ОСОБА_9 , що знаходився на передньому пасажирському сидінні, рухався по автошляху Київ - Харків у напрямку м. Києва та проїжджаючи 146 км + 675 м у с. Олександрівка Пирятинського району Полтавської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що значно знижує швидкість та реакцію водія при стеженні за дорожнім рухом, на вказаній ділянці дороги у темний час доби перевищив допустиму швидкість руху транспортних засобів за умовами видимості дороги, перед зміною напрямку руху не переконався у безпеці маневру, виїхав праворуч за межі проїзної частини, чим створив небезпеку для свого руху та допустив зіткненні з напівпричепом «Шварцмюллер» державний номерний знак НОМЕР_2 автомобіля «РЕНО МАГНУМ» державний номерний знак НОМЕР_3 , який стояв на додатковій смузі руху з увімкненим освітленням, за кермом якого знаходився ОСОБА_14 , чим порушив вимоги п.п. 2.9 підпункт «а», 10.1, 12.2 Правил дорожнього руху України.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля неповнолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді: обширної забитої - рваної рани обличчя та голови, багатоуламкового перелому кісток лицьового та мозкового черепу з розміщення речовини головного мозку, численних саден та кровопідтіків тіла, перелому лівого стегна на кордоні верхньої та середньої третини, перелому правої ключиці у внутрішній третині, перелому розриву груднини на рівні третього міжреберря, розриву серцевої сорочки з крайовим розривом серця, надривів легенів, розривів селезінки,поверхневих розривів - розтріскувань правої долоні печінки з виливом крові в черевну порожнину, переломів першого та третього ребер зліва по ключичним лініям, перелому першого ребра з права по біля груднинної лінії, розгинального перелому хребта між шостим та сьомим шийними хребцями, надривом спинного мозку, від яких загинув на місці події.

Інший пасажир цього автомобіля ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, у вигляді: перелому 8 та 9 ребер справа, перелому поперечного відростку 5 справа, перелому бокових мас крижа, перелому лонної та сідничної кістки, розриву лобного

зчленування, перелому правої вертлюгової западини, перелому латерально клиновидної і клубової кісток, основи 3-ї плюснової, діафіза і основи 2-ї плюснової кістки, вивих 4 та 5 плюсневої кістки правої стопи, травматичного шоку 2ст., рани правого коліна, садини обличчя, тулубу, кінцівок, підшкірної гематоми калитки та був доставлений до Пирятинськської ЦРЛ.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду і просить його змінити, оскільки він ухвалений з порушенням норм матеріального процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин справи.

При цьому вказує, що мотивувальній частині вироку констатуються встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання згідно до статті 66 КК України, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим, враховані дані, що характеризують його особистість та констатована дума потерпілих про відсутність до нього будь яких претензій морального та матерільного характеру, але суд першої інстанції призначив йому занадто сувору міру, хоча з огляду на вказані обставини були всі підстави для застосування ст. 75 КК України.

Зазначає, що неповнота судового розгляду полягає у відсутності у вироку посилань на висновки судово медичної експертизи для встановлення тяжкості та характеру отриманих ним в момент ДТП, а також судово психіатричної експертизи для визначення його психічного стану, оскільки ні у органу досудового слідства ні у суду не виникло сумнівів щодо його психічного стану та осудності, як на момент злочину, так і на даний час.

Просить призначити судово медичну експертизу та психіатричну експертизу для виявлення відомостей, які мають значення для кримінального провадження.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок суду щодо ОСОБА_16 змінити та пом`якшити останньому покарання із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України.

При цьому вказує, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції не враховано обставин, які значно пом`якшують провину останнього, та про наявність яких потерпілий наголошував в судовому засіданні, зокрема : відшкодування останнім завданих кримінальним правопорушенням матеріальних збитків, сприяння останнього у похованні загиблих, вибачення останнього в судовому засіданні перед потерпілими та повне визнання своєї вини, що свідчить про його каяття у скоєному. Крім того, безпідставно місцевий суд у вироку врахував ту обставину, що ОСОБА_16 раніше притягувався до кримінальної відповідальності оскілки дана судимість погашена.

Потерпілий ОСОБА_10 в аналогічній апеляційній скарзі, також не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вирок суду відносно ОСОБА_16 змінити в бік пом`якшення призначеного покарання та звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком згідно ст. 75 КК України.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Потерпілий ОСОБА_9 надав апеляційному суду заяву, у якій прохав справу розглядати у його відсутність, зазначив, що у повному обсязі підтримує подану ним апеляційну скаргу.

Потерпілий ОСОБА_10 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду кримінального провадження, у судове засіданні не з`явився про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши думку учасників провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , який змінив раніше подану апеляційну скаргу та прохав розглядати її в частині застосування до нього ст. 75 КК України, від інших апеляційних вимог відмовився та щиро розкаявся у вчиненому, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав змінену апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація дій обвинуваченого ґрунтуються на досліджених судом доказах, є правильними і ніким із учасників провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України та відсутності підстав для звільнення його від покарання з випробуванням.

Разом з тим, колегія суддів, вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за своєю суворістю не відповідає даним про особу обвинуваченого та обставинам справи.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати не тільки ступінь тяжкості вчинених злочинів, але і всі дані про особу винного.

Ці вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 у достатній мірі враховані не були, обставини із якими Закон пов`язує призначення покарання судом першої інстанції враховані із неналежною повнотою.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим, є особою молодого віку (1990 року народження), позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та у наркологічному кабінеті на диспансерному обліку не перебуває.

Крім того, колегія суддів враховує думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не наполягали на призначенні найсуворішого покарання обвинуваченому, претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не мали. Крім того, колегія суддів враховує апеляційні вимоги вказаних осіб, які прохали застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. 75 КК України та звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_8 призначене судом покарання та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки за ч.2 ст.286 КК України. Висновки суду про призначення вказаного додаткового покарання ні обвинувачений, ні потерпілі в апеляційних скаргах не оспорювали.

Таким чином, вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 січня 2017 року підлягає зміні, а апеляційні скарги ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Призначене ОСОБА_8 основне покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки пом`якшити та вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4