Справа № 206/5917/18
Провадження № 1-кп/206/421/18
У Х В А Л А

03.12.2018року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000961 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000961 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Прокурор заявила клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , строк застосування якого спливає 07.12.2018 року, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Захисник заперечував проти продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, клопотав змінити на домашній арешт, посилаючись при цьому на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане суду клопотання, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк до 6 років, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та продовження такого заходу, на сьогодні повністю не перестали існувати.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_4 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином
Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що дане кримінальне провадження в Самарському районному суді м. Дніпропетровська знаходиться з 29.10.2018 року, та воно призначене до розгляду на 08.11.2018 року, на даний час допитаний обвинувачений, потерпілий та двоє сідків, отже судовий розгляд триває безперевно та в розумні строки.
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 злочину та можливість ухилення від явки до суду.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Беручи до уваги викладене, а також обставини кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, як наслідок відмовити обвинуваченому та його захиснику в задоволенні клопотання в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не перешкоджає інтересам правосуддя.
Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.
У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт - відмовити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31 січня 2019 року включно.
Копію ухвали надіслати до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)" до виконання.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1