15.05.2019 ЄУН №337/791/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000426 від 01.02.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дніпрорудне Василевського району, Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого електромонтером НДІ «Тваринництва», одруженого, має на утриманні дитину 2013 року народження, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2019 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «FORD SIERRA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вулиці Запорізького козацтва зі сторони проспекту Ювілейного в напрямку вулиці Ентузіастів в місті Запоріжжі, рухаючись зі швидкістю не менше 73,7 км/год, що перевищує максимально дозволену швидкість руху 50 км/год, встановлену на вказаній ділянці.

В цей час, на нерегульований пішохідний перехід, який розташований в районі будинку № 21-А по вказаній вулиці та позначений дорожньою розміткою - 1.14.1 (нерегульований пішохідний перехід) та дорожніми знаками - 5.35.1 та 5.35.2 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, вийшла пішохід ОСОБА_5 , яка почала перетинати проїзну частину вулиці Запорізького козацтва, зліва-направо відносно руху автомобіля «FORD SIERRA».

Під час руху, по вищевказаній вулиці, водій ОСОБА_4 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохідний перехід та пішоходів, що рухалась по ньому, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останнім, виїхав на пішохідний перехід та передньою частиною кузова автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги пп. 12.4, 12.9 б), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

- п.12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (нові зміни з 01.01.2018)».

- п.12.9: Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

- п.18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 12.4, 12.9 б) 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-103 від 27.02.2019, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, а саме: закриті переломи обох кісток правої гомілки на межі верхньої та середньої їх третині зі зміщенням кісткових фрагментів, набряк м`яких тканин в області правої гомілки, які відповідно до висновку судової медичної експертизи № 125 МД від 13.02.2019 року в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день та садна правого колінного суглоба, в області правого ліктьового суглоба, які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, та з якими вона одразу з місця пригоди була госпіталізована до КУ «МБКЛ № 9» ЗОР.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину визнав у повному обсязі, у скоєному покаявся, суду пояснив, що дійсно 31 січня 2019 року необережно вчинив наїзд на потерпілу при обставинах, викладених у обвинувальному акті, у скоєному кається, просить призначити несуворе покарання без ізоляції від суспільства; заявлений позов щодо відшкодування моральної шкоди визнав частково, оскільки матеріальний стан не дозволяє йому сплатити на користь потерпілої зазначену у позові суму.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала думку прокурора стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням іспитового строку без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суду пояснила, що 31 січня 2019 року з вини обвинуваченого на неї був здійснений наїзд автомобілем, в результаті якого їй було заподіяно ряд тілесних ушкоджень та моральну шкоду, яку вона оцінює у 200000 грн.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї провини, його провина підтверджується дослідженими у судовому засіданні висновком медичного експерта № 125МД від 13.02.2019 року, відповідно до якого закриті переломи обох кісток правої гомілки на межі верхньої та середньої їх третині зі зміщенням кісткових фрагментів, набряк м`яких тканин в області правої гомілки у гр. ОСОБА_5 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день. Садна правого колінного суглоба, в області правого ліктьового суглоба у гр. ОСОБА_5 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилось від дії тупих предметів та могли утворитись в умовах дорожньо-транспортної пригоди та висновком інженерно-транспортної експертизи № 9-103 від 27.02.2019 року, відповідно до якого: в даній дорожній ситуації водій автомобіля «FORD SIERRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12.2, 12.4, 12.9 б, 18.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія ОСОБА_4 невідповідності вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України не вбачаються, однак в його діях є невідповідності вимогам пп. 18.1, 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху
України. При цьому: при значенні відстані, на якій настає видимість пішоходів для водія ОСОБА_4 , більше ніж 53.4-54.6 м невідповідність дій водія
ОСОБА_4 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди; при значенні відстані, на якій настає видимість пішоходів для водія ОСОБА_4 , менше ніж 53.4 -54.6 м невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам пп. 12.4, 12.9 б Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній ситуації при значенні відстані, на якій настає видимість пішоходів для водія ОСОБА_4 , більше ніж 53.4-54.6 м водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом своєчасної зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду, як при русі з дійсною швидкістю 73.7-77.0 км/год, так і при русі з максимально дозволеною швидкістю в межах в населених пунктів. У даній дорожній ситуації при значенні відстані, на якій настає видимість пішоходів для водія ОСОБА_4 , менше ніж 53.4-54.6 м водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 при русі з дійсною швидкістю 73.7-77.0 км/год, однак мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасної зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду при русі з максимально дозволеною швидкістю в межах населених пунктів.
Інші докази у судовому засіданні не досліджувалися, клопотань про дослідження інших доказів не надходило.

Оскільки, учасники судового провадження не оспорюють доказів по справі, що надані прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_4 суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються та які є належні і допустимі, тому розглянув справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом було з`ясовано, що обвинувачений та представник потерпілого правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позицій відсутні, також судом було роз`яснено зазначеним особам, що у разі визнання недоцільним дослідження інших доказів по справі, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд доходить переконання про доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінально караного діяння, яке передбачене за ч. 1 ст. 286 КК України, і кваліфікує його дії за вказаною статтею (частиною статті) як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Цивільний позов в кримінальному провадженні вирішений шляхом отримання пояснень цивільного позивача, цивільного відповідача. В обґрунтування цивільного позову потерпіла суду пояснила, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обчислюються сумою в 200000 грн., яку вона вважає домірною глибині своїх емоційних страждань, що були спричинені їй внаслідок ушкодження здоров`я, яке за медичним критерієм відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Емоційні переживання витікають з почуття болю і шоку, в стані якого вона опинилася одразу після аварії, з переживань у зв`язку з перенесеним оперативним втручанням та тимчасовою непрацездатністю, необхідності вжиття додаткових заходів для організації життя, пересування на милицях, тощо.
Цивільний відповідач ОСОБА_4 , як зазначив суд, - позов не визнав, пояснюючи відсутністю грошових коштів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і стягнення безпідставно набутого майна» при розгляді цивільного позову в кримінальній справі суд може керуватися відповідними нормами цивільного процесуального законодавства.

При розв`язанні позову суд керується роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», за якими, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Вирішуючи позов, суд виходить з положень ст. 23 ЦК України і роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступень вини обвинуваченого, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вимоги позову, на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілого у зв`язку з протиправним ушкодженням його здоров`я, яке (ушкодження) пов`язане із завданим фізичним болем.

Разом з цим суд бере до уваги і вік потерпілої, яка є молодою, працездатною і працевлаштованою особою, здатною без важких зусиль поновити звичайний спосіб життя і підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні і в подальшому.

Доводи цивільного відповідача щодо відсутності грошових коштів суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України, суд не повинен враховувати при визначенні розміру такої шкоди матеріальне становище заподіюча такої шкоди у разі коли шкоду завдано злочинними діями.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у 50000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілого, які належить стягнути з нього на користь цивільного позивача ОСОБА_4 є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних страждань потерпілого і майновому стану обвинуваченого.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 скоїв кримінально каране діяння невеликої тяжкості. Враховує суд і відсутність у обвинуваченого судимостей та фактів притягнення до кримінальної відповідальності, що в цілому свідчить про суспільну безпечність його особи. Бере суд до уваги і зміст обвинувачення за частиною статті Закону про кримінальну відповідальність, що характеризується необережною формою вини по відношенню до наслідків у вигляді ушкодження здоров`я.
Заподіяна матеріальна потерпілій шкода потерпілій у вигляді понесених витрат на лікування обвинуваченим на досудовому слідстві відшкодована.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щиросердечне каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та проведенню досудового слідства.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не виявлено.

Відомості про особу винуватого, який має постійне місце проживання, родину, роботу, де позитивно характеризується, що свідчить про достатній рівень його соціалізації, дають суду підстави для призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, а тому з урахуванням думки прокурора та потерпілої приходить до висновку щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді обмеження волі із застосуванням іспитового строку без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією статті обвинувачення як альтернативне, оскільки робота обвинуваченого пов`язана з експлуатацією транспорту .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового слідства не обирався, підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування по справі відсутні, оскільки відповідно до ч.2 ст.122 КПК України витрати на залучення експерта здійснюються за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються спеціалізованим державним установам з Державного бюджету України.
Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді двох років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном один рік

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 50000 (п`ятдесят тисяч ) гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральних шкоди.

Речовий доказ транспортний засіб FORD SIERRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 - залишити у власника.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1