Справа №279/4057/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового
засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у в залі суду м. Житомирі кримінальне провадження № 0001163 від 03.07.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ст.ст. 115 ч.1, ст. 15 ч.2, 115 ч.1 КК України,
за участю
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и в :
Прокурор подав клопотання, підтримане потерпілим та його представником, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 . В обґрунтування зазначив, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому просить врахувати, що обвинувачений не має постійного місця роботи, раніше судимий. Санкція покаранння за інкриміновані злочини передбачає до 15 років позбавлення волі. Зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду. Просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання та пояснив, що має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, має малолітнього сина, є приватним підприємцем і не має на меті переховуватися від суду. Просив застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник зазначив, що посилання прокурора на можливі ризики, передбачені ст. 177 КПК України є необґрунтованими та не доведені допустимими доказами, а тому міра запобіжного заходу має бути змінена на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначив, що ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, а саме неповнолітню дитину та дружину, з якими спільно проживає в с. Васьковичи. Крім того, обвинувачений характеризується виключно позитивно, займається підприємницькою діяльністю та є самозайнятою особою. Також зазначив, що у ОСОБА_5 немає підстав ухилятися від суду, оскільки він не вбачає своєї вини у діяннях, у яких його звинувачує сторона обвинувачення, оскільки він захищав себе та свою родину від посягання на їх життя.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України на стадії досудового розслідування, під час застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових чи є обґрунтована підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду, оцінка доведеності винуватості особи є передчасною, оскільки вона не може бути надана без дослідження усього комплексу наявних у справі доказів, а відтак оцінку доказів у їх сукупності та взаємозв`язку суд буде надавати лише в нарадчій кімнаті.

Таким чином підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Кримінальне процесуальне законодавство України, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК, застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантовану. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до практики Європейського Суду доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину, у якому обвинувачується особа та підозра, що вона може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу.
При цьому слід також виходити із правової позиції Європейського суду з прав людини, а саме того, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину. Однак, сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого періоду тримання під вартою (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), рішення від 26 липня 2001 року).
У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, «саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про продовження строку тримання під варто. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі впливом певного часу ця умова перестає бути достатньою».
При розгляді клопотання про обрання або ж подовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Невмержицький проти України», рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).
Обвинувачений ОСОБА_5 03 липня 2017 року затриманий в порядку ст. 208 КПК України, 05 липня 2017 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. З червня 2018 року кримінальне провадження перебуває в провадженні Богунського районного суду м.Житомира. Судом здійснено допит потерпілих, обвинуваченого, свідків, які заявлені стороною обвинувачення та були очевидцями подій, стороною обвинувачення надано документи.
У контексті вказаних стандартів Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що доводи прокурора відносно того, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, на даний час не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, а посилання сторони обвинувачення на вагомість наявних доказів не може служити виправданням тривалого тримання під вартою.
Судом також враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 має реєстрацію та постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має цивільну дружину та малолітнього сина, позитивно характеризується, що на думку суду можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Таким чином, за результатами встановлених при судовому розгляді обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, а також відсутність доказів того, що останній може вчинити інше правопорушення, суд дійшов до переконання про недоведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК України.
З огляду на наведене, суд не знаходить переконливими доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків та відмовляє в задоволенні клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд приходить до висновку, що забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків може бути досягнуто шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу та змінює запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 331, 181, 194 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.
Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, з застосуванням електронного засобу контролю.
На обвинуваченого ОСОБА_5 покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-здати на зберігання до віповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україні;
- носити електронний засіб контролю.
Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду.
Строк дії ухвали до 06 лютого 2019 року.
Виконання ухвали суду в частині запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, доручити Коростенському ВП ГУНП в Житомирській області.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на Житомирську місцеву прокуратуру.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3