ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/541/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/364/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного йому вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 червня 2009 року за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що ОСОБА_7 своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів, у зв`язку з чим, залишається суспільно небезпечним з урахуванням характеризуючих даних та тяжкості злочину, за який його засуджено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Посилається на задовільну характеристику.

Вказує, що не стоїть на обліку у нарколога, психіатра, не схильний до суїциду, брав участь у виготовленні замовлень для АТО та Одеської залізниці, має заохочення, позов сплачує, має три професії і на даний час навчається на автослюсаря. Стягнення, які накладалися , на теперішній час погашені та зняті. Протягом останнього часу порушень не допускав. Стверджує, що протягом усього часу відбування покарання намагався працевлаштуватися, але йому відмовляли через брак вільних місць. Був змушений працювати безкоштовно і не міг самостійно сплачувати позов. За допомогою батьків, частково компенсував завдану шкоду, що підтверджується квитанціями про перекази коштів.

Вважає, що посилання суду про те, що він пішов працювати на промислову зону для отримання заохочень, які необхідні для умовно-дострокового звільнення є помилковими.

Вказує, що в судовому засіданні намагався дати пояснення, але через поганий зв`язок суд не звернув увагу на його пояснення і пішов до нарадчої кімнати, чим порушив ст. 32 Конституції України.

Зазначає, що суд, відмовляючи в задоволенні клопотання, послався на те, що в 2015 та 2016 роках, йому було відмовлено у пільгах, але з того часу минуло три роки, він працював за що отримував заохочення, не порушував правил установи, навчався в ПТУ при ДВК №10, отримував спеціальності та виправився.

Наголошує, що подавав клопотання до Білозерського районного суду з проханням застосувати до нього ст. 82 КК України та замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким, для того, щоб він зміг працювати та сплатити позов, допомагати батькам-пенсіонерам, але йому було відмовлено.

Приходить до висновку, що з урахуванням усіх фактів, які суд не взяв до уваги, до нього може бути застосовано умовно- дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року скасувати повністю та постановити нову ухвалу щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Вказує, що висновки суду про те, що засуджений не довів своє виправлення, спростовуються матеріалами провадження, матеріалами особової справи, а тому висновки в цій частині є помилковими.

Зазначає, що за період відбування покарання, згідно даних особової справи, засуджений характеризується позитивно, упродовж вищевказаного строку мав стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, на заходи виховного та профілактичного впливу реагує, за характером врівноважений, не схильний до створення конфліктних ситуацій, працевлаштований, здобув професії швачки, зварювальника та продовжує навчання щодо здобуття іншої професії. В судовому засіданні вину у скоєному злочині визнав повністю та розкаявся у вчиненому.

Приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів готовність до самокерованої поведінки, аналіз якої дає підстави зробити висновок, що особа готова до сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримуватися норм чинного законодавства, в цілому є особою ресоціалізованою, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг сторони захисту.

Прокурор заперечив про задоволення апеляційних вимог засудженого та адвоката.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 червня 2009 року за ч.1 ст. 115 КК України , та відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Початок строку відбування покарання 29.09.2017 року, кінець строку 08.11.2019 року.

На день подачі клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 3/4 частини призначеного покарання.
За період утримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» засуджений допускав порушення режиму утримання за що тричі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався.
За час відбування покарання в державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» протягом 2007-2018 років до засудженого 34 рази застосовувалися стягнення п`ять з яких у виді суворої догани, сім разів засуджений поміщався до дисциплінарного ізолятору, строком на три місяці був поміщений до приміщення камерного типу.
До засудженого протягом 2014-2018 років було застосовано 12 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також за викання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, що свідчить про виконання ОСОБА_7 виключно обов`язків, визначених законом для засуджених до позбавлення волі, що є мірою необхідної поведінки.
З 2009 року по 2015 року перебував на профілактичному обліку, як особи, яка схильна до членоушкодження.

Згідно з характеристики з серпня 2014 року по липень 2018 року засуджений був працевлаштований на добровільних засадах без оплати праці, до роботи відносився сумлінно , приймає активну участь у роботах по благоустрою відділення та прилеглої території, по відношенню до представників адміністрації проявляє ввічливість, тактовність.

За складом характеру не завжди спокійний та врівноважений, в бесідах не завжди щирий, на заходи виховного впливу реагує, але не завжди належним чином.

Матеріали провадження містять відомості про те, що , що 15.10.2014 року засудженому відмовлено у застосуванні заохочувальної норми у виді переведення до дільниці соціальної реабілітації, а також 23.02.2016 року відмовлено у поданні клопотання про заміну покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення. Останній раз, 24.05.2016 року ОСОБА_7 відмовлено у поданні до суду клопотання про умовно-дострокове звільнення, як такому, що не довів свого виправлення.
Під час апеляційного розгляду засуджений надав відомості про те, що він самостійно звертався до суду із заявами про умовно-дострокове звільнення, у задоволенні яких було відмовлено.
Вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, відбуває покарання за особливо тяжкий злочин.
З довідки про заробітну плату засудженого та відшкодування ним завданих злочином збитків слідує, що залишок боргу за цивільним позовом складає 97246 грн., родичами засудженого відшкодовано 4355 грн, тобто ОСОБА_7 безпосередньо своїми діями не вжив заходів по відшкодуванню потерпілій завданої шкоди.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Доводи апеляційних скарг зводяться до іншої оцінки захисником та засудженим обставин, встановлених судом та висновків суду.
Саме по собі відбуття визначеної законом частини призначеного покарання, не можна визнати достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення .
Велика кількість дисциплінарних стягнень за час відбування покарання вказують на стійку та систематичну направленість ОСОБА_7 на порушення правил поведінки в установі виконання покарання, що в цілому спростовує твердження сторони захисту про виправлення засудженого.
Твердження про те, що суд не мав брати до уваги відомості про дисциплінарні стягнення , оскільки вони на теперішній час погашені і зняті , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд має проаналізувати дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а ці відомості не дають підстави вважати, що поведінка ОСОБА_7 завжди була сумлінною.
Отримання невеликої кількості заохочень за виконання обов`язків, визначених законом для засуджених до позбавлення волі, не доводить виправлення ОСОБА_7 .
Навчання в навчальному закладі та здобуття спеціальності під час відбування покарання не можна визнати тими чинниками, які свідчать про виправлення засудженого.
Не знаходять свого підтвердження доводи засудженого про порушення судом його прав, регламентованих ст. 32 Конституції України, оскільки з аудіозапису судового засідання вбачається, що судом повно та всебічно з`ясовано обставини справи, заслухано думку учасників провадження, досліджено письмові докази, дотримано судом вимоги і щодо надання слова сторонам у судових дебатах.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не вбачає неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2