"13" березня 2019 р.
Вважаю, що апеляційна скарга представника ВАТ «Керамік» адвоката ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2018 року, якою накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. Богунська, 50 підлягала до задоволення.
Так, слідчий суддя при прийнятті рішення про накладення арешту на майно: адміністративної будівлі, будівлі прохідної, будівлі м`ясозаготівельного цеху, будівлі матеріального складу, будівлі гаражу, будівлі паливно-мастильних матеріалів, прийшов до висновку: «Що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вищезазначеного майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності є безумовним та переконливим у кримінальному провадженні».
Аналогічне правове обґрунтування необхідності арешту нерухомого майна викладено в клопотанні слідчого.
З такими висновками суду погодитись не можу враховуючи наступне.
Досудове розслідування розпочато за листом міського голови ОСОБА_2 з приводу незаконної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за ВАТ «Керамік», а саме нежитлового приміщення м. Житомир, вул. Богунська, 50, що було здійснено внаслідок неналежного виконання державним реєстратором ОСОБА_3 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди громадським інтересам.
Правова кваліфікація ч.1 ст. 367 КК України.
В суді апеляційної інстанції, оскільки розгляд справи проводився у відсутність власника майна, представником ОСОБА_1 було долучено до справи копії ухвал господарського суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року, від 17 жовтня 2016 року та Постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11 лютого 2016 року у справі №4/14 «б», які набрали законної сили та на підставі який була проведена реєстрація права власності.
Зі змісту цих судових рішень вбачається, що судом в ході розгляду справи про визнання банкротом ВАТ «Керамік» розглядалась скарга ТОВ «Командор» та перевірялись доводи, щодо безпідставного включення нерухомого майна на яке накладено арешт до складу ліквідаційної маси ВАТ «Керамік», як банкрута.
Судом було відмовлено, в задоволенні скарги ТОВ «Командор», а дії ліквідатора по проведенню інвентаризації майна та включення вказаного нерухомого майна (активів) до ліквідаційної маси банкрота ВАТ «Керамік» для подальшого спрямування на реалізацію та погашення вимог кредиторів, в тому числі ПФУ, ДПІ визнано законними.
Це рішення судом було прийнято і на підставі дослідження документів щодо створення ВАТ «Керамік», договорів купівлі продажу приміщень, від 18.04.2004 р., актів прийому передачі основних засобів, безпосереднього огляду об`єктів інвентаризаційною комісією.
З листа міського голови м. Житомира вбачається, що ВАТ «Керамік» було користувачем земельної ділянки по вул. Богунська, 50 в м. Житомирі з 2003 по 2005 роки, що узгоджується з висновками господарських судів про те, що вказане майно належить до активів апелянта.
Враховуючи зазначені обставини, клопотання слідчого про необхідність арешту вилученого майна, на мою думку, не могло бути задоволено, оскільки клопотання та матеріали не містили достатнього обґрунтування та доказів, що арештоване нерухоме майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а зокрема є знаряддям злочину, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Більше того, аналіз ст. 98 КПК України, на мою думку свідчить, що шість нежитлових капітальних приміщень, в розумінні вказаної норми не можуть бути речовим доказом, оскільки не являються предметом матеріального світу,
який містить у собі важливі для вирішення справи відомості.
Слідчий суддя вправі був накласти арешт на зазначене майно лише з метою забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації, відшкодування шкоди, однак правові підстави визначені у ч.3 ст. 170 КПК України для застосування такого заходу забезпечення були відсутні, оскільки у вказаному провадженні підозра нікому не оголошувалась та цивільний позов не заявлявся.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України слідчий суддя поряд з іншими вимогами повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту для третіх осіб.
Оскільки клопотання слідчого не містить достатніх правових підстав для накладення арешту, враховуючи вимоги розумності, співрозмірності та наслідки арешту, що фактично призводять до зупинки ліквідаційної процедури, погашення боргів банкрота перед кредиторами, головним з яких є держава, ухвалу слідчого судді не можна вважати законною та обґрунтованою.
Суддя: ОСОБА_4