Провадження № 1-кс/761/7862/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000152, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
29 березня 2018 року слідчий СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000152, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: - спортивного взуття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - мішка пшениці вагою 40 (сорок) кг, що став об`єктом кримінально протиправних дій; - гіпсового зліпку сліду взуття, виявленого та вилученого на місці вчинення кримінального правопорушення.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Баришівським ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000152, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000152 від 26 березня 2018 року.

У судове засідання слідчий, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття, однак відповідно до положення ч. 1 ст. 172 КПК України його неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.

Власники майна, на яке слідчим планується накласти арешт, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. При цьому, ОСОБА_5 30 березня 2018 року за допомогою факсимільного зв`язку звернувся до суду з заявою (вх. № 29681), в якій повідомив, що не має можливості прибути в судове засідання через зайнятість. Разом із цим, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання слідчого про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000152 від 26 березня 2018 року, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 28 березня 2018 року, приходить до висновку про необхідність накладення арешту на спортивне взуття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та мішок пшениці вагою 40 (сорок) кг, що став об`єктом кримінально протиправних дій.

Водночас, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на гіпсовий зліпок сліду взуття, виявлений та вилучений на місці вчинення кримінального правопорушення, оскільки останнім не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, зокрема можливість приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити та відчужити таке майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000152, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на спортивне взуття ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та мішок пшениці вагою 40 (сорок) кг, що став об`єктом кримінально протиправних дій.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1