Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/67/18
Провадження по справі № 1-кп/281/9/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2019 року смт Лугини
Лугинський районного суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Лугинського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000034 від 16.02.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Лугинського районного суду Житомирської області перебуває вище зазначене кримінальне провадження.
У судовому засіданні 26.04.2019 року прокурор подав на розгляд суду угоду про визнання винуватості укладену між обвинуваченим та прокурором в кримінальному провадженні № 0000034 від 16.02.2017 року та письмову згоду потерпілого на укладення угоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до приміщення визнав у повному обсязі, просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Потерпілий, його представник, захисник та прокурор просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Вислухавши пояснення сторін, розглянувши угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором ОСОБА_6 зобов`язується беззастережно визнати пред`явлене йому обвинувачення в судовому провадженні. Крім того, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся. Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн. Також ОСОБА_6 на час судового розгляду відшкодував потерпілому ОСОБА_8 частково матеріальну шкоду на суму 20 000,00 грн. та зобов`язується відшкодувати потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 30 000,00 грн. до 06.05.2019 року, а решту збитків в розмірі 192 500,00 грн. - щомісячними платежами до 01.09.2019 року. Сторони погодили між собою, що частина речових доказів, а саме: газовий металевий балон (червоного кольору) ємкістю 50 л, кисневий металевий балон (синього) кольору, гумові шланги, газозварювальний різак, три гайкові ключі, кросівки чорного кольору, які належать ОСОБА_6 повернути власнику після вступу вироку в законну силу у іншій кримінальній справі № 281/265/18, що розглядається Лугинським районним судом Житомирської області.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
В угоді про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 укладеної 26.04.2019 року зазначено, що обвинувачений ОСОБА_6 не працює.

Однак, сторони погодили міру покарання у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

Також, в угоді зазначено, що обвинувачений зобов`язується відшкодувати потерпілому 245500 грн.

У судовому засіданні 26.04.2019 року обвинувачений стверджував, що працює і має можливість сплатити штраф державі та борг потерпілому. Доказів на підтвердження своїх слів суду не надав. Натомість угоду, в якій зазначено, що він непрацюючий, підписав 26.04.2019 року. Суд звертає також увагу на обвинувальний акт, в якому зазначено, що обвинувачений не працюючий.
З огляду на зазначене, суд вбачає очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, що відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови у затвердженні угоди.

Також, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 475 КПК Україним у резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення щодо речових доказів і документів.
В угоді про визнання винуватості сторони погодили між собою, що частину речових доказів, а саме: газовий металевий балон (червоного кольору) ємкістю 50 л, кисневий металевий балон (синього) кольору, гумові шланги, газозварювальний різак, три гайкові ключі, кросівки чорного кольору, які належать ОСОБА_6 повернути власнику після вступу вироку в законну силу у іншій кримінальній справі № 281/265/18, що розгладається Лугинським районним судом Житомирської області.

Відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Отже, умови угоди, щодо повернення власнику майна, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, суперечать вимогам КПК України і є самостійною підставою для відмови у затвердженні угоди згідно з п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Також, в угоді про визнання винуватості сторони погодили міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

У відповідності до висновку Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові № 442/1887/16-к від 15.03.2018 року, при аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Так, узгоджуючи обвинуваченому вид та міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш мякого виду основного покарання, не передбаченого в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у виді найлегшого виду покарання штрафу, прокурором не зазначено про наявність таких пом`якшуючих покарання обставин та відомостей про особу обвинуваченого, які б настільки істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення ОСОБА_6 мінімального покарання в межах санкції статті чи іншого будь-якого тяжчого покарання ніж штраф, було б явно несправедливим.
Судом враховується, що направляючи обвинувальний акт до суду прокурором жодної пом`якшуючої обставини встановлено не було і в ньому не зазначено.
За таких обставин справи, враховуючи очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, а також те, що умови угоди суперечать КПК України, і визначений вид та міра покарання за вчинений злочин обвинуваченому така, що вочевидь є неспівмірною із тяжкістю вчиненого ним діяння, суд вважає, що в затвердженні укладеної угоди про визнання винуватості необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 372, 374, 472, 474 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 26.04.2019 року між прокурором Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000034 від 16.02.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України відмовити.
Продовжити судове провадження у справі в загальному порядку.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено о 11 годині 30 хвилин 02 травня 2019 року.
Суддя: ОСОБА_1
Повний текс ухвали завершено оголошувати об 11 годині 50 хвилин 02 травня 2019 року.