ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/720/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" вересня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0006507 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться підготовче судове засідання у вказаногму кримінальному провадженні.
Прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу тримання під вартою, зазначивши, що на даний час продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання даного виду запобіжного заходу.
Захисник ОСОБА_4 , думку якого підтримали обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , заперечував проти продовження строку запобіжного заходу, вважаючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та просив застосувати домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, на утриманні має дитину, неофіційно працює.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України
Аналізуючи наявні ризики, суд виходить з того, що до затримання обвинувачений ОСОБА_6 від органів досудового слідства не переховувався; документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження долучені до матеріалів кримінального провадження та перебувають в прокуратурі, що унеможливлює їх знищення, ховання або спотворення обвинуваченим.
При цьому суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України враховує: наявність обгрунтованої підозри, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його. винуватим;
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, відповідно до правової позиції Європейського суду, викладеної у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року зокрема, зазначено, що небезпека можливості переховування від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою.
На даний час прокурором не доведено обставин, які б свідчили про недостатність застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаних ним ризикам на даній стадії судового розгляду.

Також суд приймає до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого; наявність в останнього на утриманні неповнолітньої дитини, те, що він має постійне місце проживання, яке збігається із місцем реєстрації, те, що обвинувачений непогашених чи не знятих судимостей немає.
З урахуванням наведеного, а також того, що сама лише тяжкість вчинених злочинів, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою тривалий термін, і самостійною підставою для тримання особи під вартою чинним законодавством України, не визначається, а повинна враховуватися з іншими обставинами, які вказані в ст. ст. 177, 183 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з ним, а саме домашній арешт, шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло протягом певного часу доби та покалденням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, роз`яснивши останньому зобов`язання прибувати за кожною вимогою до суду. Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не покидати місце проживання без дозволу суду, утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні, не відвідувати місця роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя