Ухвала
іменем України
5 березня 2019 року
м. Київ
справа № 1316/3314/12
провадження № 51-4835км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якого засуджено за ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі КК) в редакції, яка діяла до внесення змін відповідно до Закону України від 11 червня 2009 року № 1508-VI (далі Закон № 1508-VI), та ч. 4 ст. 358 КК в редакції Закону України від 7 квітня 2011 року № 3207-VI(далі Закон № 3207-VI).

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком Пустомитівського районного суду Львівської області

від 17 серпня 2017 року ОСОБА_5 засуджено:
за ч. 3 ст. 358 КК (в редакції, яка діяла до внесення змін відповідно до Закону № 1508-VI) за епізодами використання завідомо підроблених документів, вчиненими з 5 січня по 30 червня 2011 року, до покарання у виді обмеження волі на строк один рік та звільнено від цього покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності;
за ч. 4 ст. 358 КК (в редакції Закону № 3207-VI) за епізодами використання завідомо підроблених документів, вчиненими з 1 липня 2011 року по 2012 рік, до покарання у виді обмеження волі на строк один рік один місяць та звільнено від цього покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

За цим же вирокомОСОБА_5 виправдано:

за ч. 2 ст. 358 КК (в редакції, яка діяла до внесення змін відповідно до Закону № 1508-VI) за епізодами підробки свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у 2009 році та епізодами підроблення офіційних документів, вчиненими з 2009 року по 31 грудня 2010 року та з 5 січня по 30 червня 2011 року;
за ч. 3 ст. 358 КК (в редакціїЗакону № 3207-VI) за епізодами підроблення офіційних документів, вчиненими з 1 липня 2011 року по 2012 рік;

за ч. 3 ст. 358 КК (в редакції, яка діяла до внесення змін відповідно до Закону № 1508-VI) за епізодами використання завідомо підроблених документів, вчиненими у період із 2009 року по 31 грудня 2010 року, та за епізодом використання завідомо підроблених документів у 2011 році під час представлення інтересів ОСОБА_7 ;
за ч. 4 ст. 358 КК (в редакції Закону № 3207-VI) за епізодами використання завідомо підроблених документів під час представлення інтересів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ;

за ч. 2 ст. 190 КК.

Крім того, вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено, судові витрати в сумі 470,4 грн за проведення експертизи з наданням висновку від 21 травня 2012 року № 6/228 та в сумі 4120,8 грн за проведення експертизи з наданням висновку від 14 червня 2012 року № 1539-1544 покладено на державу. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він у 2011 році з метою використання завідомо підроблених документів, а саме свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 липня 2008 року № 1441 та договору про надання адвокатських послуг від 4 березня 2011 року, укладеного з ОСОБА_7 , із внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями (про те, що він діє як адвокат на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 липня 2008 року № 1441 і бере на себе обов`язки адвоката, та нанесеного за допомогою комп`ютерної чи іншої копіювальної оргтехніки зображення печатки із завідомо неправдивими даними: «Адвокат ОСОБА_5 , ДРФО № НОМЕР_1 , свідоцтво № 1441

від 10 липня 2008 року, Україна, Дніпропетровська область»), перебуваючи в Львівському окружному адміністративному суді на вул. Чоловського, 2 у м. Львові, надав вказані документи в судовому засіданні, на підставі чого був допущений до участі в судових засіданнях у адміністративній справі

№ 2а-3924/11/1370 та представляв інтереси ОСОБА_7
Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 липня 2008 року № 1441 було підроблено за таких обставин. У 2009 році ОСОБА_5 з метою заняття незаконною адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про права на заняття адвокатською діяльністю, яке надається у встановленому порядку кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Дніпропетровської області на підставі кваліфікаційних іспитів за програмою, затвердженою протоколом Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури при Кабінеті Міністрів України

від 1 жовтня 1999 № 6/2, та після відповідної оплати, тобто установою, уповноваженою надавати право займатись адвокатською діяльністю, підробив офіційний документ. ОСОБА_5 , перебуваючи в ресторані швидкого харчування «Макдональдс» в м. Дніпропетровську, розташованому поблизу залізничного вокзалу «ДніпропетровськГоловний», надав свої анкетні дані невстановленій слідством особі на ім`я ОСОБА_10 , який за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_5 , використовуючи оргтехніку, у невстановленому досудовим слідством місці виготовив офіційний документ, що надає право займатись адвокатською діяльністю ОСОБА_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 липня 2008 року № 1441 на ім`я ОСОБА_5 .

Крім цього, у 2011 роціОСОБА_5 з метою використання завідомо підроблених документів, а саме вказаного свідоцтва та договору про надання адвокатських послуг, із внесеними зазначеними вище завідомо неправдивими відомостями, за обставин, установлених судом та наведених у вироку, перебуваючи у Франківському РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області на вул. Чупринки, 65 у м. Львові, надав вказані документи під час досудового слідства, на підставі чого був допущений до участі в кримінальній справі як захисник ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також, перебуваючи в судах у м. Львові та Львівській області, надав ці документи в судових засіданнях, на підставі чого був допущений до участі в судових засіданнях та представляв інтереси ОСОБА_7 в справі

№ 2-1981/11, ОСОБА_13 в справі № 22ц/1390/2641/12, ОСОБА_14 в справі № 6-39/11, ОСОБА_15 в справі № 127-0032, ОСОБА_16 в справі № 167-0062, ОСОБА_17 в справі № 144-0911.
Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувався за ч. 3 та ч. 4 ст. 358 КК (без вказівки на редакцію) та ч. 2 ст. 190 КК у вчиненні злочинів за період з 2009 року по 2012 рік.
Розглядаючи справу, місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_5 в редакції того закону, який був чинний на момент їх вчинення.
З огляду на положення ст. 5 КК та з урахуванням того, що редакція ст. 358 КК згідно з Законом № 1508-VI, яка діяла з 1 по 4 січня 2011 року, скасовувала злочинність діяння щодо осіб, які не входять у перелік суб`єктів цього злочину, а тому скасовує злочинність діяння, вчиненого ОСОБА_5 як загальним суб`єктом, суд першої інстанції виправдав його за епізодами підроблення свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та використання завідомо підроблених документів, вчиненими з 2009 року по 31 грудня 2010 року.
Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що відповідно до примітки до ст. 358 КК в редакції Закону № 3207-VI щодо визначення ознак предмета цього злочину договори про надання адвокатських послуг, укладені ОСОБА_5 , не є предметом злочину за ч. 1 ст. 358 КК і входять до складу злочину, передбаченого відповідною частиною ст. 358 цього Кодексу щодо використання підробленого документа.
З огляду на це за епізодами підроблення офіційних документів договорів про надання адвокатських послуг із внесеними до них завідомо неправдивими відомостями ОСОБА_5 було виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Також ОСОБА_5 виправдано за епізодами використання завідомо підроблених документів при представленні інтересів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в справі № 2а-8900/10/1370, оскільки не встановлено події злочину.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачувався за ч. 2 ст. 190 КК, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство). Суд встановив, що органом досудового слідства не представлено доказів того, що ОСОБА_5 при отриманні від потерпілих коштів згідно з договором про надання адвокатських послуг не мав наміру виконати взяті на себе зобов`язання, а навпаки виконав всі умови договору. Виходячи з наведеного, суд виправдав ОСОБА_5 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення в частині визнання його винуватим і закрити справу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року) за відсутністю в його діянні складу злочину. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування кримінального закону. Вказує на фальсифікацію доказів, обґрунтування висновків суду на припущеннях. Крім того, засуджений заперечує умисел щодо підробки свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, стверджуючи, що був переконаний в справжності та дійсності цього документа, зазначає, що як особа, яка має повну вищу освіту, здобула кваліфікацію юриста, добросовісно виконував доручення клієнтів, надавав їм кваліфіковану правову допомогу. Звертає увагу, що судами не досліджено предмета злочину та не встановлено об`єктивної сторони його дій, посилаючись на те, що в справі відсутній предмет підробки свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а наявні тільки його ксерокопії. На думку ОСОБА_5 , в ході досудового слідства не здобуто доказів щодо способу підроблення ним документів і печаток та щодо наявності попередньої змови на вчинення злочину. Вказує на відсутність у його діях складу злочину за використання завідомопідроблених документів, посилаючись при цьому, зокрема, на предмет злочину, способи його вчинення, невстановлення факту обізнаності в тому, що документи є підробленими. Зазначає про порушення судом вимог ст. 334 КПК 1960 року та вказує, що апеляційний суд безпідставно відхилив доводи сторони захисту без наведення мотивів свого рішення.

Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 просив касаційну скаргу засудженого задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , який підтримав свою касаційну скаргу, та захисника ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення на таких підставах.
Згідно зі ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
При цьому підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року).
Обставини щодо неповноти й однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК 1960 року та на які є посилання в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 67 КПК 1960 року оцінка доказів є компетенцією суду, який постановив вирок. Касаційний суд під час перевірки матеріалів кримінальної справи встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які з дотриманням вимог кримінально-процесуального законусудом досліджено всебічно, повно і об`єктивно, в тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності для вирішення питань, визначених ст. 324 КПК 1960 року, про що у вироку суду наведено докладні мотиви.
У судовому засіданні ОСОБА_5 не визнав вини у вчиненні злочинів та зазначав, зокрема, що у 2009 році в м. Дніпропетровську в ресторані швидкого харчування познайомився з особою на ім`я ОСОБА_10 , котрий його запевнив, що є працівником атестаційної палати кваліфікаційної комісії адвокатів Дніпропетровської області. Цій особі він надав документи, що підтверджували особу та юридичний стаж, за вказівкою ОСОБА_10 сплатив гроші за здачу екзамену і передав йому квитанцію. Також ОСОБА_10 показував віддрукований зразок бланку свідоцтва без підпису і запитував, чи згодиться такий. Після цього ненадовго пішов, а повернувшись, передав йому свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 липня 2008 року № 1441, яке було видано на ім`я ОСОБА_5 і підписано головою кваліфікаційної комісії адвокатів Дніпропетровської області, та посвідчення. Крім того, ОСОБА_10 запевнив, що зазначене свідоцтво є дійсним, підписане особисто головою КДКА Дніпропетровської області, містить мокру печатку, та зауважив, що не потрібно використовувати це свідоцтво протягом місяця для оформлення документів та внесення в реєстр.
Також ОСОБА_5 підтвердив, що за одержання свідоцтва передав ОСОБА_10 певну суму грошей, отримав від нього й СD-диск із зразками печатки адвоката, для виготовлення якої необхідний був дозвіл, та зразок договору. Згодом оригінал свідоцтва та диск він втратив і використовував копію свідоцтва; печатка на укладених договорах про надання адвокатських послуг наносилася при роздруківці принтером. На підставі укладених ним договорів представляв інтереси клієнтів, надаючи їм правову допомогу.
Зазначені показання ОСОБА_5 про те, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю йому було видано відповідно до вимог закону, а тому він мав право посилатися на нього при укладанні договорів на надання адвокатських послуг, суд належно перевірив та обґрунтовано оцінив їх критично, оскільки вони спростовуються такими доказами.

Із показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також з даних, що містяться у протоколах огляду предметів, очної ставки, договорах про надання адвокатських послуг, листах, рапорті, вбачається, що ОСОБА_5 укладав договори про надання правової допомоги, на підставі яких представляв інтереси громадян у судових засіданнях у судових справах, а також був допущений слідчим Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області до участі в кримінальних справах.
При цьому у вказаних договорах про надання адвокатських послуг зазначено, зокрема, що «ОСОБА_5 (далі Адвокат), що діє на підставі свідоцтва № 1441 від 10 липня 2008 року…», «клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати адвокатську допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а також додатками до нього», «У відповідності до умов Договору Адвокат бере на себе обов`язки….», та в реквізитах сторін вказано: «Адвокат ОСОБА_5 , свідоцтво № 1441 від 10 липня 2008 року, м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5 «б», 59 ОСОБА_5 та підпис і зображення печатки «Адвокат ОСОБА_5 ДРФО № НОМЕР_1 , свідоцтво № 1441

від 10 липня 2008 року».
Згідно з даними копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1441 ОСОБА_5 має право на заняття адвокатською діяльністю. Підстави: рішення атестаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10 липня 2008 року № 6, підписане головою атестаційної палати Дніпропетровської області ОСОБА_22 , скріплене печаткою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України від 11 липня 2008 року.
Водночас, як убачається з листів голови Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 6 березня 2012 року № 28 та від 4 квітня 2012 року № 38, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1441 на ім`я ОСОБА_5 не відповідає зразку, який видається ДО КДКА, свідоцтво із вказаним номером видано іншій особі, а саме 20 вересня 2005 року на ім`я ОСОБА_23 , який прийняв присягу адвоката та внесений до Єдиного реєстру адвокатів України. А ОСОБА_5 іспитів для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю до ДО КДКА не складав.
Крім того, за даними протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 у нього було виявлено та вилучено бланк свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1441 на ім`я ОСОБА_5 із зображенням кольорової печатки «Дніпропетровська обласна кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури» та без підпису голови атестаційної палати Дніпропетровської областіОСОБА_22 . Відповідно до висновку технічної експертизи № 6/228 цей бланк виготовлено не поліграфічним підприємством, яке здійснює виготовлення бланків типових документів. Бланк цього свідоцтва та всі реквізити в ньому, а також зображення відтиску круглої гербової печатки, наявне на свідоцтві, виконано за допомогою комп`ютерної чи іншої оргтехніки кольорового відтворення зображення струменевим способом.

Виходячи з указаних доказів, досліджених у судовому засіданні, суд обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_5 був обізнаний із встановленою процедурою отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та вимогою ст. 2 Закону України «Про адвокатуру» 1992 року про обов`язкову здачу іспитів до ДО КДКА, а тому критично оцінив його показання про нібито автоматичне зарахування іспитів за наявності тривалого стажу юридичної роботи.
Крім того, ОСОБА_5 стверджував, що в закладі громадського харчування надав особі на ім`я ОСОБА_10 документи, самого іспиту не здавав, а лише сплатив за нього 2500 грн, а ця особа спочатку надала бланк свідоцтва без підпису як зразок, а пізніше принесла свідоцтво з підписом. Ці показання ОСОБА_5 , який, надаючи свої анкетні дані в закладі громадського харчування, очікував, що отримане свідоцтво буде справжнім, слушно визнані судом неспроможними.
Водночас правильним є посилання суду на те, що отримання ОСОБА_5 вказаного свідоцтва у 2009 році із зазначенням дати липнем 2008 року однозначно свідчило про очевидну неможливість отримання дійсного свідоцтва з дотриманням установлених процедур.

Отже, ОСОБА_5 , котрий має юридичну освіту, є фахівцем в галузі права з багаторічним досвідом роботи, знав і повинен був знати, що право на заняття адвокатською діяльністю надає свідоцтво, видане відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру», Положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури.

Причому цей документ свідчить про дотримання процедури набуття права на заняття адвокатською діяльністю: особиста подача документів, особисте складання іспиту та підтвердження фахового рівня. Це все ОСОБА_5 не зробив, а тому йому було достеменно відомо про завідому недостовірність свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 липня 2008 року № 1441.

Крім того, з огляду на те, що інформація з Єдиного реєстру адвокатів України є відкритою, ОСОБА_5 також і сам міг перевірити наявність відомостей стосовно нього. Натомість цього не зробив і, усвідомлюючи, що не вчиняв передбачених законом дій для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, почав використовувати завідомо підроблений документ.

ОСОБА_5 надавав у компетентні органи договори про надання адвокатських послуг із внесеною завідомо неправдивою інформацією разом з копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1441, на підставі яких його вважалиадвокатом. У зв`язку з цим його допускали до участі в справі, і він представляв інтереси громадян не як фахівець в галузі права, як стверджував, а саме як адвокат, хоча не мав права надавати адвокатські послуги.

Зібраним у справі доказам суд дав належну оцінку, повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358 КК (в редакції, яка діяла до внесення змін відповідно до Закону № 1508-VI) та ч. 4 ст. 358 КК (в редакції Закону № 3207-VI).

Вирок суду відповідає вимогам ст. 334 КПК 1960 року та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіркою матеріалів справи процесуальних порушень під час збирання, дослідження й оцінки доказів, які б ставили під сумнів висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій, не встановлено.
Тому доводи у касаційній скарзі ОСОБА_5 про відсутність у його діях складу злочинів, за які його засуджено, є безпідставними.
Переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції належно перевірив доводи апеляції захисника в інтересах засудженого та навів мотиви прийнятого рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 не вбачає.
Керуючись статтями 394396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Суд

у х в а л и в:
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3