Провадження № 11-сс/4823/153/19 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської від 27 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно: сім металевих цистерн, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:2092 площею 0,5 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Борзнянського району, власником якої є ОСОБА_7 , заборонивши будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися та користуватися цим майном. Слідчий суддя вказав, що достатні підстави вважати, що зазначене в клопотанні майно відноситься до речових доказів, його залишення у власника може призвести до приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення майна, продовження його використання для нецільового користування земельною ділянкою, а тому з метою забезпечення його зберігання та повного, об`єктивного і всебічного розслідування кримінального провадження на нього необхідно накласти арешт.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, посилаючись на її незаконність, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вказав на відсутність підстав для накладення арешту на металеві цистерни, оскільки на даний час завдана шкода в сумі 4213,68 грн. ним сплачена, а також здійснюються заходи щодо переведення земельної ділянки з сільськогосподарського призначення під виробництво. Крім того, зазначив, що слідчим суддею не прийнято жодних мір до з`ясування розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, адже ні підозра, ні цивільний позов у судовому засіданні не досліджувалися. Також слідчим суддею при постановленні ухвали не прийнято жодних мір до встановлення вартості арештованого майна для визначення співмірності з сумою шкоди за оголошеною підозрою.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; дослідивши матеріали кримінального та судового провадження, перевіривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчим Борзнянського відділення поліції ОСОБА_8 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 22.11.2018 року за №0000048, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.254 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як убачається з матеріалів справи, постановою слідчого СВ Борзнянського відділення поліції ОСОБА_8 від 01 лютого 2019 року сім металевих цистерн, які розташовані на земельній ділянці площею 0,5 га, що знаходиться на території Комарівської сільської ради Борзнянського району, власником якої є ОСОБА_7 , були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

За таких підстав, з метою запобігання можливості приховування вказаного у клопотанні слідчого майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження та з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт даного майна, прийняв рішення у відповідності до вимог ст.173 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання ОСОБА_7 на те, що слідчим суддею не прийнято жодних мір до з`ясування розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, для визначення співмірності з сумою шкоди за оголошеною підозрою, та не були досліджені у судовому засіданні ні підозра, ні цивільний позов, є безпідставними.

Так, при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування й слідчим пропонується накласти арешт саме на те майно, що використовувалось для безгосподарського використання земельної ділянки (виробництва деревного вугілля).

Крім того, Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі Браво проти Італії» також, зокрема, зазначила, що доведеність факту вчинення злочину та його характеру сама по собі є метою досудового розслідування, а саме: встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак.

Відтак, доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді є непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської від 27 лютого 2019 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4