Справа № 369/3247/17 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/553/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України

У Х В А Л А
іменем України
30 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
З ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Глеваха Васильківського району, Київської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючогоза адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого: 02.09.1999 року за ч. 3 ст.. 81, ч. ч. 2, 3 ст.140, ст. 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 17.03.2005 року за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 12.06.2007 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. ст.. 72, 71, 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі; 05.08.2011 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; 16.07.2015 року за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим терміном 3 роки,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченогоч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покаранняу виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеногопокарання частково, у вигляді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Цим же вироком вирішено питання про речові докази,
В С Т А Н О В И Л А:
Відповідно до вироку суду, 18.11.2016 рокублизько 21 години 00 хвилин ОСОБА_9 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2015 року за вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України , перебуваючи поблизу будинку 46, що розташований по вул. Воровського, у с. Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, шляхом пошкодження вікна проник до вищевказаного будинку, де переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, викрав грошові кошти в сумі 2 200 грн., які належать ОСОБА_10 .
В подальшому з місця вчинення злочину зник через вікно, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріального збитку в сумі 2 200 грн.
Крім того, 28.01.2017 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу будинку № 46 у с. Малютянка Києво-Святошинського району Київської області, маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, скориставшись відсутністю власника будинку ОСОБА_10 та інших осіб поблизу себе, незаконно повторно проник всередину вказаного будинку через незачинене вікно, за вищевказаною адресою, звідки повторно таємно викрав, належне ОСОБА_10 майно, а саме: пилосос, марки «Samsung 4130» вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи від 08.02.2017 року, становить 900грн., упаковку прального порошку марки «GALA 3 в 1» масою 9 кг вартістю відповідно до експертизи 240 грн., бойлер на 50 л вартістю, відповідно до експертизи, 2 000 грн., комп`ютерну акустичну систему марки «Logitech S-120» вартістю, відповідно до експертизи, 218грн.
Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 3 358 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути призначений йому строк покарання і врахувати ті обставини, які не були враховані судом першої інстанції. Так, обвинувачений вказує, що на даний час його легка форма туберкульозу перейшла в тяжку, однак, за весь час судового розгляду ніхто не зробив до слідчого ізолятору запиту щодо його стану здоров`я. Апелянт зазначає, що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей син 8 років та дочка 3 років. Обвинувачений просить взяти до уваги, що його дії з ч. 3 ст. 186 КК України були перекваліфіковані на ч. 3 ст. 185 КК України, і майже весь час він знаходиться в закритій Київській туберкульозній лікарні №2.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить залишити її без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2018 року без змін. Позицію обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, тому підстав для його скасування не вбачається. Прокурор зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України, особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідача, захисника в підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження обвинуваченим не оспорюються, то колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Абзацами 1, 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України№7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.
Відповідно до п.25 цієї Постанови, за сукупністю вироків / ст.71 КК/ покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування покарання вчинила новий злочин. При застосуванні ст.71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 засуджений вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16.07.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Новий злочин обвинувачений вчинив 18.11. 2016 року і оскаржуваним вироком засуджений до 5 років 1 місяця позбавлення волі, що відповідає вимогам законодавства.
Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховано ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, страждає на відкриту форму туберкульозу.
Окрім того, судом визнано як обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, щире каяття.
Також колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_9 , будучи судимим за вчинення умисних злочинів проти власності на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічні злочини під час іспитового строку .
Таким чином колегія суддів вважає, що враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції обрав йому покарання, яке є домірним вчиненому та достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується посилання обвинуваченого на перебування на його утриманні малолітніх дітей, то матеріали кримінального провадження таких даних не містять.
З приводу аргументу ОСОБА_9 щодо неможливості відбувати покарання в зв`язку з його хворобою, то слід зазначити, що відповідно до ст.537 КПК України питання про звільнення від покарання за хворобою вирішуються під час виконання вироку, а тому обвинувачений не позбавлений можливості звернутися з таким клопотанням до суду при наявності відповідних документів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення; обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4