ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/402/19 Справа № 208/464/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільховатка, Кобеляцького району, Полтавської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 111,ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, -
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору Дніпропетровської області у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
Клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, - залишено без задоволення.
Клопотання прокурора задоволено.
Продовжено застосування обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 січня 2019 року включно.
Продовжено застосування обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 січня 2019 року включно.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд послався на те, що всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення. Своє рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт містить лише викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В обвинувальному акті відсутнє сформульоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим.
Крім вище викладеного, відповідно до обвинувального акту спеціально залучені громадяни України з числа учасників антитерористичної операції на сході України повинні були виконувати надані ним інструкції ОСОБА_8 . Однак, в фактичних обставинах справи, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які викладені в обвинувальному акті, не визначена роль ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та не зазначено, які саме інструкції остання отримала від ОСОБА_11 для реалізації довготривалого плану під умовною назвою «Вектор», які саме інструкції вона повинна була надати, та де, коли і які саме надала інструкції ОСОБА_7 та громадянам України з числа учасників антитерористичної операції на сході України.
У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Зазначення прокурором в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підозрюються у державній зраді та подальший виклад фактичних обставин кримінального правопорушення без чіткого та повного викладення ролі ОСОБА_8 , у вчинені яких підозрюється особа, судом першої інстанції розцінено як формулювання обвинувачення і тому визнано відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо інкримінованих їм кримінальних правопорушень із зазначенням складових правової кваліфікації дій кожного з співучасників злочину, чим істотно порушується їх право на захист.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема й в частині викладення фактичних обставин кримінального провадження, а також формулювання обвинувачення. Зі змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України вбачається, що акт містить усі відомості, передбачені ст. 291 КПК України, а саме у ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на частини статей закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини та сформульоване обвинувачення є цілком достатніми для їх повного розуміння.
Прокурор зазначає, що з цих самих підстав даний обвинувальний акт повертався прокурору ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 квітня 2018 року, яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування заперечення, зазначає, що у тексті обвинувального акту, зокрема на арк. 8, 13 зазначено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, а не обвинувачується. Крім того, у назві обвинувального акту також зазначений статус ОСОБА_8 , як підозрюваної.
Вказує, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а судовий розгляд за таким обвинувальним актом не можливий в розумінні положень ст. 337 КПК України.
Крім того вважає, що такий обвинувальний акт не можливо призначати до розгляду по суті, оскільки ОСОБА_8 не зрозуміле обвинувачення, чим порушуються її права знати, у чому вона обвинувачується.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали обвинувального акту та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав належним чином.
Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного повернення обвинувального акту є такими, що заслуговують на увагу.
Так, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Таким чином, у наведеній статті, окрім викладення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, прямо вказується на необхідність викладення також формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КК, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції посилався на те, що останній містить лише викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також відсутнє пред`явлене конкретизоване обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо інкримінованих їм кримінальних правопорушень із зазначенням складових правової кваліфікації дій кожного з співучасників, що порушує їх право на захист.
Проте, колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не може.
Виходячи з вимог п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувальний акт, який був складений відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та направлений до суду першої інстанції для розгляду, складається з викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, з правовою кваліфікацією цього кримінального правопорушення та викладенням формулювання обвинувачення, містить всі встановлені законом дані, є зрозумілим за змістом та не викликає сумнівів щодо його чіткого викладення.
При цьому, висновок суду першої інстанції, що обвинувальний акт, в порушення вимог ст. 291 КПК України, взагалі не містить у собі формулювання обвинувачення є необґрунтованим, а викладення обвинувачення у спосіб, як це наведено в обвинувальному акті, не створює само по собі умови, що унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення та не порушує право особи на захист.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції з прав людини Європейський суд покликаний вбачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, яка розглядається (Девеер проти Бельгії від 27 лютого 1980 року).
З огляду на те, що досудове розслідування завершено, учасників провадження про це повідомлено та зі змістом обвинувального акту ознайомлено у визначеному законом порядку, сумніви щодо статусу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в даному випадку виникати не можуть, а обвинувачення слід вважати таким, що сформульовано органом досудового розслідування в обвинувальному акті відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
За таких обставин, на думку колегії суддів, наявність в обвинувальному акті посилань на підозру поряд із чітко сформульованим обвинуваченням вплинути на зміст інкримінованих обвинуваченим протиправних дій не може, враховуючи й те, що обґрунтованість та доведеність пред`явленого обвинувачення в будь-якому разі підлягає перевірці на стадії судового розгляду. А попри відсутність в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, вимоги щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано.
З урахуванням вищенаведеного, на думку колегії суддів, вимоги ст. 291 КПК України при складанні обвинувального акту відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , слідчим та прокурором були дотримані, а ті обставини, на які суд першої інстанції звернув увагу, не перешкоджають останньому розглянути справу по суті.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 415 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, прокурору скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4