Провадження № 11-кп/4820/189/19
Справа № 676/4680/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК україни Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000758 від 09 травня 2018 року, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працює, судимого:
- 13 січня 2015 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч .2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, на один рік шість місяців обмеження волі;
- 27 листопада 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 69, 70 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 194 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - 1 рік позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 194 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено 3 роки позбавлення волі.

Постановлено строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з 12 грудня 2018 року, зараховано йому у строк відбуття покарання термін тримання під вартою з 10 червня по 11 грудня 2018 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Постановлено скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 21 травня 2018 року на велосипед марки «Формула» та арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 12 червня 2018 року на транспортний засіб марки ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Речові докази: самокат постановлено залишити потерпілій ОСОБА_10 ; велосипед потерпілому ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 - транспортний засіб; диски з відеозаписом допиту та проведення слідчого експерименту з ОСОБА_13 постановлено зберігати в матеріалах справи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 858 грн.
За вироком суду, ОСОБА_8 , 9 травня 2018 року о 02 год., в коридорі загального користування 8-го поверху гуртожитку, що по АДРЕСА_2 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з-під дверей квартири АДРЕСА_3 таємно викрав дитячий велосипед марки «Formula», що належав ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 1766 гривень.
30 травня 2018 року, о 03 год. 55 хв., у дворі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 розбив скло задніх правих дверей автомобіля марки ВАЗ моделі 2106, державний номер НОМЕР_2 , звідки шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав авто-магнітолу марки CAR MP3 RECEIVER MOEL. НОМЕР_3 , вартістю 550 грн., яка належить ОСОБА_14 , чим спричинив останньому майнову шкоду на вказану суму.
30 травня 2018 року, близько 04 год., у дворі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , умисно, шляхом підпалу задніх сидінь, знищив автомобіль марки ВАЗ-2106, державний номер знак НОМЕР_4 , який перебував у користуванні ОСОБА_14 та власником якого є ОСОБА_15
10 червня 2018 року, о 05 год. 20 хв., в дворі будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 розбив скло задніх правих дверей автомобіля марки «Рено Кенго», реєстраційний номер НОМЕР_5 , звідки умисно, повторно, з корисливих мотивів, таємно, викрав дитячий самокат марки «Mix Max», вартістю 479 грн., який належав ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
10 червня 2018 року, о 05 год. 30 хв., в дворі будинку АДРЕСА_5 , умисно, шляхом підпалу задніх сидінь, знищив автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_12 та власником якого є ОСОБА_16 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить виправдати ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 194 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Вважає вирок суду незаконним та несправедливим через суворість. Вказує, що обвинувачений щиро розкаявся, свою вину визнав в повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, ОСОБА_8 добровільно повернув викрадене майно та обіцяє всі інші збитки відшкодувати, характеризується позитивно за місцем проживання, є хворою особою та згідно висновку судово-психіатричної експертизи є обмежено осудною особою. Судом не враховано ряду істотних та важливих обставин, які необхідні при кваліфікації дій ОСОБА_8 , пошкоджені автомобілі не були оцінені та не встановлена спричинена майнова шкода, що виключає настання відповідальності за ч. 2 ст. 194 КК України, а в діях ОСОБА_8 відсутній склад цього злочину.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок та призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 194 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість. Суд першої інстанції не врахував загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, не врахував спрямованості вчинених ОСОБА_8 злочинів проти власності, не надав належної оцінки характеру діянь і способу їх вчинення. Залишено поза увагою суду першої інстанції те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні умисні тяжкі злочини, має дві непогашені судимості, на шлях виправлення не став та вчинив п`ять епізодів злочинної діяльності, що характеризує обвинуваченого, як особу схильну до протиправних проявів, а призначене покарання не сприятиме його виправленню і попередженню нових злочинів.

В своїх запереченнях захисник ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Вважає, що апеляційна скарга прокурора подана з пропуском строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.
Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора в підтримання доводів поданої ним апеляційної скарги, який заперечував проти апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у крадіжці майна ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, ніким з учасників провадження не оспорюються, відтак вирок суду в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядається.

Твердження захисника щодо пропуску прокурором строку на апеляційне оскарження суперечать фактичним обставинам справи, прокурором подана первісна апеляційна скарга в межах строків на апеляційне оскарження, а нова в межах строків, визначених апеляційним судом на усунення недоліків первісної апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному пошкодженні майна, вчиненого шляхом підпалу (автомобіля «ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_4 , який перебував в користуванні ОСОБА_14 та власником якого є ОСОБА_17 та автомобіля «ВАЗ-21043», номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_12 , власником якого є ОСОБА_16 ) за викладених у вироку обставин підтверджуються зібраними та дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 194 КК україни, як умисне пошкодження майна, вчинене шляхом підпалу.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винним в умисному пошкодженні майна шляхом підпалу, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 194 КК України, диспозицією якої передбачено кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально-небезпечним способом, або заподіяння майнової шкоди в особливо великих розмірах, або спричинення загибелі людей чи інші тяжкі наслідки.

Матеріали справи свідчать, що вищевказані автомобілі були пошкоджені саме внаслідок вчинення обвинуваченим умисного підпалу.

Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 194 КК України і для складу цього злочину, вчиненого шляхом підпалу чи іншим загально-небезпечним способом, не є обов`язковою заподіяння майнової шкоди у великих або особливо великих розмірах.

Доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_8 складу злочину за ч. 2 ст. 194 КК України через відсутність заподіяння шкоди у великих розмірах не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 194 КК України встановлено відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Юридичний аналіз даної норми свідчить про те, що законодавець указав тут на дві ознаки об`єктивної сторони складу цього злочину: суспільно небезпечне діяння ( «знищення або пошкодження чужого майна») та суспільно небезпечні наслідки («шкода у великих розмірах»).

За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину передбачений у ч. 1 ст.194 КК України є матеріальним, оскільки передбачає наслідки як обов`язковий елемент його об`єктивної сторони (причинний зв`язок між діяннями та наслідками).

Диференціюючи кримінальну відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, у випадку вчинення відповідного злочину шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, то обов`язковою характеристикою є не наслідки, а «загальнонебезпечний спосіб знищення або пошкодження».

Спосіб знищення є пріоритетним, оскільки основним аргументом на його користь є більш вагома соціальна значущість (суспільна небезпека) способу знищення або пошкодження чужого майна порівняно з «шкодою у великих розмірах». Криміналізація такого посягання на майно переслідує за мету захистити не лише відповідні аспекти відносин власності, але і таке правове благо, як громадська безпека.

Такі висновки узгоджуються з усталеною позицією касаційного суду (справа № 5-5954км12).

Суд приходить до висновку, що словосполучення «те саме діяння», яке використовується в диспозиції ч. 2 ст.194 КК, указує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч.1 ст.194 КК і не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті. При кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом (ч. 2 ст. 194 КК України) не має правового значення розмір спричиненої майнової шкоди.

Зважаючи на викладене, та що дані протоколів огляду не вказують, що вчинені обвинуваченим діяння зважаючи на їх наслідки, є малозначними, колегія суддів не погоджується з доводами захисника щодо малозначності вчиненого та що відсутність розміру спричиненої майнової шкоди вказує на відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, позаяк розмір шкоди, спричиненої пошкодженням майна шляхом підпалу, не є необхідним для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 194 КК України.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_8 саме шляхом підпалу пошкодив майно автомобілі, тому його дії за ч. 2 ст.194 КК України кваліфіковано вірно, а винуватість обвинуваченого підтверджується сукупністю зібраних та досліджених судом доказів.

Потерпілий ОСОБА_12 в суді першої інстанції вказував, що вночі 10 червня 2018 року проснувся від спрацювання сигналізації автомобіля, який підпалили. В результаті пожежі було знищено салон автомобіля. Одночасно, після підпалу, обвинуваченого затримали в сусідньому дворі з його речами та під час викрадення самокату.
Факт пошкодження автомобіля шляхом підпалу в суді підтверджував потерпілий ОСОБА_14 , який вказував, що 29 травня 2018 року о 19 год. залишив автомобіль ВАЗ 2106 біля під`їзду будинку, та про те, що салон автомобіля був знищений шляхом підпалу, дізнався згодом від знайомого.

Вина ОСОБА_8 у цих злочинах підтверджується фактичними даними, зафіксованими у протоколах слідчих дій, даними висновків експертиз, іншими документами та речовими доказами.
Протоколами огляду місця події, схемами до протоколів та фото-таблицями зафіксовані місця вчинення злочину, дослідженими судом першої інстанції протоколами, підтверджено факт знищення салонів транспортних засобів шляхом підпалу.
Даними протоколу огляду від 30 травня 2018 року в дворі будинку АДРЕСА_2 , зафіксовано факт знищення шляхом підпалу салону автомобіля марки ВАЗ-2106, державний номер знак НОМЕР_4 .
Даними протоколу огляду від 10 червня 2018 року також зафіксовано в дворі будинку АДРЕСА_5 , факт знищення шляхом підпалу салону автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, м.д.с. а.с. 9-12, 81-88, 142-149, т. 2, а.с.м.д.с. 21-30 ).
Актами про пожежі доведено спосіб умисного знищення майна потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_12 ( т. 1, м.д.с. а.с. 153, т. 2, м.д.с. а.с.33).
На слідчих діях обвинувачений вказав на спосіб і місце вчинення злочинів, що зафіксовано на відеозаписах слідчого експерименту ( т. 1, а.с.м.д.с. 187-188).
В суді першої інстанції обвинувачений не оспорював факту підпалу ним автомобілів.
З врахуванням викладеного доводи захисника про відсутність в справі доказів в підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 194 КК України, не можуть бути враховані.

Давними висновку судово-психіатричної експертизи № 423 доведено обмежену осудність ОСОБА_8 , який в момент вчинення інкримінованого йому діяння виявляв органічний розлад особистості складного ґенезу (ЧМТ, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю) з помірними змінами, внаслідок чого не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії та не в повній мірі міг керувати ними. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_8 могли в деякій мірі впливати на його поведінку під час вчинення ним інкримінованого діяння. Примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує (т. 1, а.с.м.д.с. 198-201). В силу вимог ст. 20 КК України, особа визнана обмежено осудною підлягає кримінальній відповідальності, проте такий стан особи враховується судом при призначенні покарання, що і було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи та призначення ОСОБА_8 покарання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Суд першої інстанції при обранні виду та строку покарання вірно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами; обвинувачений визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно повернув викрадене, враховано стан здоров`я обвинуваченого, що пом`якшує йому покарання; обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. При обранні виду та строку покарання суд першої інстанції вірно врахував вищенаведене, в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилаються прокурор і захисник в апеляційній скарзі. Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, давали суду першої інстанції підстави для висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та реального відбування покарання, враховано те, що обвинувачений хворіє, він вчинив злочини, будучи обмежено осудним.
Своє рішення про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в виді трьох років позбавлення волі за ч. 2 ст. 194 КК України та одного року позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України злочинів, з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при визначенні остаточного покарання, суд першої інстанції належним чином мотивував і колегія суддів вважає таке рішення переконливим та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за сукупністю злочинів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, в зв`язку з чим доводи прокурора про надмірну його м`якість та захисника про надмірну суворість є необґрунтованими.

Зважаючи на вищевстановлені судом першої інстанції обставини, які враховані при призначенні покарання, в колегії суддів відсутні підстави для призначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань, відтак такі доводи прокурора не можуть бути враховані.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок ухвалений відповідно з вимогами ст.ст. 373, 374 КПК України і підстави для скасування чи зміни вироку суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді