Справа № 439/534/15-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/72/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 439/534/15-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст. 296 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 17 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 17 липня 2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч.3 ст. 296 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 21 грудня 2014 року близько 04.55 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні приймального відділення Бродівської центральної районної лікарні, умисно грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, не будучи обізнаним в галузі медицини, ображав медичних працівників лікарні: медичну сестру ОСОБА_11 , молодшу медичну сестру ОСОБА_12 , лікарів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які надавали першу медичну допомогу хворому ОСОБА_15 , який автомобілем швидкої медичної допомоги в супроводі ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 о 04.50 год. 21 грудня 2014 року був доставлений у приймальне відділення лікарні в непритомному стані і потребував невідкладної медичної допомоги. ОСОБА_7 висловлювався про некомпетентність медичних працівників, чим перешкоджав їм належним чином надавати медичну допомогу хворому, на зауваження та прохання медичного персоналу про припинення неправомірних дій не реагував. У зв`язку із неможливістю належним чином виконувати обов`язки медичного працівника, зважаючи на впертість ОСОБА_7 , медична сестра ОСОБА_11 о 05.30 год. викликала на місце події працівників Бродівського РВ ГУ МВС України. Коли в приймальне відділення Бродівської лікарні прибули працівники Бродівського РВ ГУ МВС України - заступник начальника СДІМ ОСОБА_10 , ДІМ ОСОБА_18 , слідчий ОСОБА_19 та оперуповноважений СКР ОСОБА_20 , ОСОБА_7 продовжував в брутальній вульгарній формі ображати медичний персонал лікарні та на зауваження працівників міліції не реагував, а, навпаки, почав брутально, в нецензурній формі висловлювати образи на їхню адресу, погрожувати звільненням з роботи. У відповідь на вимогу заступника начальника СДІМ ОСОБА_10 про припинення хуліганських дій ОСОБА_7 умисно, діючи особливо зухвало, наніс йому один удар рукою в голову, спричинивши останньому фізичний біль. Надалі, з метою припинення хуліганських дій, до ОСОБА_7 застосовано заходи фізичного впливу та спеціальний засіб - кайданки, в ході застосування яких ОСОБА_7 чинив активний фізичний опір працівникам міліції - відштовхував від себе, намагався вирватись і втекти. Однак працівниками міліції опір ОСОБА_7 подоланий і він був видалений з приміщення приймального відділення Бродівської лікарні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити виправдувальний вирок. В обгрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: викладені обставини не відповідають фактичним обставинам, вирок є незаконний та необгрунтований. Одну і ту ж подію, яка відбулась 21.12.2014, в одному і тому ж місці, між одними і тими ж особами досудовим слідством розділено на два кримінальних провадження (ЄРДР за №0001044 та ЄРДР за № 000014). У вироку не вказано, в яких його діях проявлялась особлива зухвалість. Він допоміг хворому, який був у непритомному стані. До приїзду слідчо-оперативної групи його розпитував лікар ОСОБА_13 , при яких обставинах був знайдений хворий. Він ( ОСОБА_7 ) не міг вчиняти хуліганські дії в цей момент і перешкоджати медичним працівникам надавати хворому медичну допомогу, оскільки із ОСОБА_13 був у другому кабінеті, а промивання шлунку хворому робили в четвертому кабінеті. Коли приїхала слідчо-оперативна група, то хворий прийшов до свідомості, і слідча ОСОБА_19 впізнала хворого, оскільки він її родич. До нього ( ОСОБА_7 ) слідча ОСОБА_19 навіть не підходила. Не давала слідча і вказівки ОСОБА_10 застосовувати до нього кайданки. ОСОБА_10 не був у слідчій групі і не повинен був їхати на місце події, що підтверджено доказами, проте судом не надана належна оцінка цим доказам. Суд не допитав ні ОСОБА_15 , ні його маму ОСОБА_21 , які бачили, як він сидів в кайданках та як себе поводив, хоча він неодноразово заявляв клопотання про їх допит. ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в суді заявили, що потерпілими себе не вважають. Вирок побудований на поясненнях працівників правоохоронних органів, які є зацікавленими особами. Після того, як він звернувся із заявою щодо неправомірних дій працівників правоохоронних органів, були сфальсифіковані матеріали кримінального провадження щодо нього. Суд не надав оцінку суперечностям, які були в поясненнях свідків та в поясненнях осіб, які зазначені у вироку як потерпілі. Суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Стороні захисту не надали можливість допитати свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та інших. Суддя кожному свідку задавав питання, в чому виражались його хуліганські дії, і всі ствердили, що він ніяких дій не вчиняв, що підтверджується звукозаписом, проте не знайшло свого відображення у вироку. Суд порушив вимоги ст.ст. 2, 7, 8, 9,10, 11, 12, 17, 18, 22, 23, 94, 95, 96 КПК України й не створив необхідні умови для реалізації його процесуальних прав. Судом не допитані всі свідки, які значаться в обвинувальному акті. Під час судового слідства прокурор перебивав свідків і зачитував їм показання, які нібито давали на досудовому слідстві, що підтверджується звукозаписом. Так, свідок ОСОБА_14 не знала, де її допитували і хто. Тільки після того, як прокурор зачитала їй свідчення, які нібито вона давала на досудовому слідстві, ОСОБА_14 їх ствердила. Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 попросили його викликати швидку допомогу та правоохоронні органи, оскільки бачили, що молода людина лежить в непритомному стані. Вони розмовляли з ним і бачили, що він був у тверезому стані і ствердили це в суді, проте їх показання не відображені у вироку. В обвинувальному акті не вірно відображені обставини. Формулювання обвинувачення не підтверджується належними доказами. В порушення вимог ст. 94 КПК України переконання суду не ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Суд не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У порушення вимог ст. 370 КПК України вирок не законний, не обґрунтований, невмотивований. В його діях відсутній склад злочину.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_27 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просять апеляційну скаргу задоволити.

Прокурор апеляційну скаргу заперечив, просить судове рішення залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: даними в судовому засіданні показаннями потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції від 21.12.2014.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, невинуватість обвинуваченого та відсутність достатніх доказів для доведення його винуватості в суді не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Показання ОСОБА_7 про те, що злочину він не вчиняв, суд обґрунтовано не взяв до уваги, давши їм оцінку, й своє рішення мотивував у вироку. Суд розцінив їх як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки його показання спростовані послідовними показаннями потерпілих та свідків, й з таким висновком погоджується колегія суддів.

Твердження про те, що матеріали кримінального провадження були сфальсифіковані щодо нього після того, як він звернувся із заявою щодо неправомірних дій працівників правоохоронних органів, є надуманими й колегія суддів їх до уваги не бере.

Судом першої інтанції, на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів, достовірно встановлено, що ОСОБА_7 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та було пов`язано з опором представникові влади, який виконував обов`язки з охорони громадського порядку.

Кримінально протиправні дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 296 КК України й неправильного застосування кримінального закону допущено не було.

З показань потерпілого ОСОБА_10 (на час події працював заступником сектору ДІМ Бродівського РВ ГУ МВС України у Львівській області), свідка ОСОБА_20 (працювала оперуповноваженим карного розшуку Бродівського РВ), свідка ОСОБА_18 (ДІМ Бродівського РВ) вбачається, що вони у складі слідчо-оперативної групи виїхали у Бродівську лікарню в зв`язку з повідомленням чергового, що троє осіб вчиняють у лікарні хуліганські дії, заважають лікарям надавати медичну допомогу хворому.

Показання ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 щодо протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 .

Наведені у вироку показання потерпілих та свідків не містять суперечностей, які б викликали сумнів у їх достовірності.

Те, що показання працівників правоохоронного органу, які були очевидцями та учасниками події, в сукупності з іншими доказами покладені в основу вироку, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Дане кримінальне провадження внесене в ЄРДР 21 грудня 2014 року за №0001044 щодо ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, на підставі матеріалів правоохоронних органів (т.1 а.с.114-115).

Щодо кримінального провадження № 0000014 від 24.02.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, внесеного в ЄРДР за фактом нанесення 21 грудня 2014 року тілесних ушкоджень ОСОБА_7 службовими особами Бродівського РВ ГУ МВС України у Львівській області (про яке зазначає апелянт), то дане провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України постановою старшого слідчого слідчого управління прокуратури Львівської області ОСОБА_28 від 31.08.2016 в зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Бродівського РВ ГУ МВС України у Львівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Натомість судом першої інстанції були з`ясовані всі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, досліджені докази та вчинені необхідні процесуальні дії.

Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Те, що ОСОБА_7 надавав допомогу ОСОБА_15 , допоміг доставити його в лікарню, не виправдовує ОСОБА_7 у вчиненні ним у подальшому хуліганських дій і викладених у вироку висновків суду не спростовує.

І в обвинувальному акті, і у вироку суду наведені фактичні обставини кримінального правопорушення, детально описані вчинені ОСОБА_7 дії, які за своїм змістом є грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та було пов`язано з опором представникові влади, який виконував обов`язки з охорони громадського порядку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, при судовому розгляді в суді першої інстанції допущено не було.

Факт перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції, від 21.12.2014, про що зазначено у вироку суду.

Твердження апелянта про порушення судом вимог ст.ст. 2, 7, 8, 9,10, 11, 12, 17, 18, 22, 23, 94, 95, 96 КПК України й не забезпечення умов для реалізації його процесуальних прав колегія суддів вважає голослівними й до уваги не бере.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні в повній мірі користувалися своїми процесуальними правами, і реалізація цих прав була судом забезпечена.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування чи зміни судового рішення, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 17 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .