ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000431 внесеному до ЄРДР 12.06.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одружений, не працює, пенсіонер, інвалід 3 групи, раніше не судимого,

за ст. 128 КК України,-

встановив:

08 червня 2018 року, близько 12 год., ОСОБА_5 , знаходячись поряд власної земельної ділянки, що розташована в с. Заріччя, Володимир-Волинського району, Волинської області та межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 , в ході конфлікту, що виник між ними на грунті неприязних відносин, підійшов до потерпілої, яка стояла напроти нього, та не передбачаючи при цьому суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був та міг їх передбачити, силоміць вирвав з її правої руки сапку, внаслідок чого їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді «закритого фрагментарного відривного перелому великого горбика правої плечової кістки», які згідно судово-медичної експертизи № 74від 26.06.2018 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 , вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно 08 червня 2018 року між ним та потерпілою відбувся конфлікт з приводу обробітку його присадибної ділянки гербіцидами, під час якого потерпіла замахнулась на нього сапкою, яку він вирвав з її рук. Вважає, що тілесні ушкодження потерпіла могла отримати при інших обставинах.

Не дивлячись на заперечення своєї вини у вчиненому, суд вважає що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому порушення підтверджується зібраними по справі доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що під час конфлікту з обвинуваченим, останній силою вирвав з її рук мотичку, внаслідок чого їй було спричинено перелом правої плечової кістки. З приводу отриманих тілесних ушкоджень вона звернулась до лікаря та тривалий час перебувала на амбулаторному лікуванні. Просить стягнути з обвинуваченого понесені витрати на лікування та моральну шкоду.

Показаннями свідка ОСОБА_7 стверджується, що під час проведення ним досудового розслідування потерпіла вказувала обставини, при яких їй було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_5 . Останній визнавав, що дійсно висмикнув мотику з рук потерпілої, оскільки вона замахнулась нею на нього, та на його думку, хотіла вдарити його.
Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_8 пояснив суду, що отримане потерпілою тілесне ушкодження у вигляді закритого фрагментарного відривного перелому великого горбика правої плечової кістки, могло утворитись тільки внаслідок смикання або виривання предмету з рук потерпілої. Заподіяння зазначених тілесних ушкоджень при падінні виключається.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджена наданими прокурором письмовими доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР № 0000431, яким підтверджується, внесення відомостей до ЄРДР про скоєний ОСОБА_5 злочин (а.с. 1);

- рапортом чергової частини Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області про надходження 11.06.2018 року повідомлення на службу «102»від лікаря ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_4 звернулась за медичною допомогою, діагноз : закритий відривний перелом великого горбика правової плечової кістки і зазначена травма отримана 08.06.2018 року, близько 13 год. внаслідок побиття ОСОБА_10 (а.с.6);

- висновком судово-медичної експертизи № 74 від 26.06.2018 року згідн якої у ОСОБА_4 виявлено тілесне ушкодження: фрагментальний відривний перелом великого горбика правої плечової кістки. Дане тілесне ушкодження могло утворитись внаслідок контакту з тупим твердим предметом, з обмеженою контактною поверхнею, не виключено в час та при обставинах, вказаних в постанові та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості ( пункт 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» ), за ознакою тривалості розладу здоров`я та не було небезпечним для життя в момент заподіяння (а.с. 15);

- випискою з медичної карти амбулаторного хворого, стверджується, що ОСОБА_4 з 11.06.2018 року по 12.10.2018 року перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу закритого фрагментарного відривного перелому великого горбика правої плечової кістки (а.с.20-26).

Належність та допустимість безпосередньо досліджених в судовому засіданні письмових доказів не оспорювалась, підстав визнавати їх недопустимими при розгляді справи не встановлено, за формою та змістом зазначені письмові докази відповідають вимогам процесуального закону.

Даючи критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_5 , з приводу того, що він не винен у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій, суд визнає їх неспроможними, так як вони повністю спростовані в ході судового слідства та суперечать встановленим під час судового розгляду доказам і розцінює, як його бажання уникнути покарання за вчинене.

Жодних доказів на підтвердження тверджень обвинуваченого, що потерпіла зазначені тілесні ушкодження могла отримати при інших обставинах судом не здобуто.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого в тому, що потерпіла, при спричинених тілесних ушкодженнях, протягом трьох днів не зверталась до лікарні, суд враховує пояснення потерпілої з даної обставини та твердження експерта ОСОБА_8 про те, що кожна людина по-різному відчуває та переносить біль при отриманні зазначеної травми.

Суд також враховує ту обставину, що обвинувачений за своїм віком та фізичними даними є значно сильніший від потерпілої.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого, а скоєне ним підлягає кваліфікації за ст. 128 КК України, оскільки він своїми діями спричинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого, а саме, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.
Суд також враховує особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, є особою пенсійного віку та інвалідом 3 групи.

Санкцією статті 128 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років.
Відповідно до ч.3 ст.56 КК України - громадські роботи не призначаються, особам, які досягли пенсійного віку.
У відповідності до ч.2 ст.57 КК України - виправні роботи не застосовуються до тих, що досягли пенсійного віку.
Згідно з ч.3 ст.61 КК України - обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року - суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засуджену від покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 є особою, який досяг пенсійного віку, в зв`язку з чим йому не може бути призначене покарання, передбачене санкцією ст. 128 КК України.
А тому, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення відносно обвинуваченого обвинувального вироку та звільнення його від покарання, передбаченого ст. 128 КК України на підставі ч. 1 ст. 74 КК України в зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України, особи засуджені вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання, визнаються такими, що не мають судимості.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в ході досудового розслідування та судом не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до наданої потерпілою ОСОБА_11 виписки із медичної карти дійсно їй призначались відповідні лікарські препарати.
Згідно наданих нею чеків підтверджено придбання вказаних препаратів на загальну суму 991 грн. 72 коп.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п.17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі.
Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого, внаслідок яких потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, їй також було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в її моральних стражданнях, погіршенні її психічного та фізичного здоров`я та в істотній зміні її нормальних життєвих зв`язків.
Суд вважає, що з урахуванням глибини і тривалості моральних страждань потерпілої, враховуючи вимоги розумності, справедливості та законності, на її користь з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 2000 гривень, а в решті позовних вимог відмовити.
Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України

На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання, передбаченого ст. 128 КК України у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення йому покарання, передбаченого санкцією цієї статті, як особі, яка досягла пенсійного віку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 991 (дев`ятсот дев`яносто одна) гривня 72 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча /-/ підпис
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1