Справа № 467/732/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого - ОСОБА_5
розглянувши у судовому судовому засіданні у приміщенні Арбузинського районного суду в смт. Арбузинка клопотання прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000180 від 03 травня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000180 від 03 травня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України.
В судовому засіданні прокурор звернулась з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, з одночасним визначенням йому запобіжного заходу у вигляді застави, мотивуючи його тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, вчинив злочин в період іспитового строку та переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим перебував у розшуку.
На думку прокурора, ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час є дійсними і продовжують існувати, а тому інші запобіжні заходи не в змозі забезпечити дієвості кримінального провадження, оскільки обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватись від суду.
Зокрема, при обранні особистого зобов`язання обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, не виконуватиме покладені на нього обов`язки та може переховуватись від суду.
Так само, не усунуть існуючі ризики і обрання домашнього арешту, застави і поруки, враховуючи те, що обвинувачений не працює і не має постійного джерела доходів.
Тож, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії найсуворішого із заходів забезпечення кримінального провадження, за таких обставин, прокурор просила задовольнити її клопотання.
Захисник та обвинувачений заперечили проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити вид запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, домашній арешт, вирішивши це питання на підставі доказів, що надані ними у передніх судових засіданнях.
Проте, де саме обвинувачений зможе виконувати умови такого заходу забезпечення кримінального провадження, як домашній арешт, за місцем реєстрації чи за місцем фактичного проживання, визначитись не могли, поклавшись на розсуд суду.
Потерпілі в судове засідання не з`явились, причин своє неявки не повідомили, однак надали заяви про розгляд провадження за їх відсутності, а тому суд, за таких умов, з урахуванням засади свободи реалізації особою свого права, розглянув клопотання прокурора за їх відсутності та, перевіривши його доводи і обґрyнтованість, відповідність вимогам КПК, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив такі висновки.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За правилом, що встановлене абзацом другим частини третьої статті 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч.3 ст. 331 КПК України).
В судовому засіданні суд встановив, що ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 червня 2018 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 20 години 10 хв. 22 серпня 2018 року з утриманням його в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» та визначенням розміру застави у межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 860,00 грн. у національній валюті згідно з умовами, що визначені кримінальним процесуальним законом України.
В ході судового розгляду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, останнього разу ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2018 року, згідно якої дію запобіжного заходу продовжено до 15 лютого 2019 року.
Таким чином, обвинуваченому було обрано та в подальшому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою зі строком дії, який у цей період закінчується, однак на даний час в зазначений строк неможливо закінчити судовий розгляд кримінального провадження з огляду на наявність об`єктивних передумов, зокрема, судом не допитано заявлених стороною обвинувачення свідків та потерпілих.
При цьому, такий захід забезпечення кримінального провадження було застосовано у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та, будучи раніше судимим, з липня 2017 року переховувався від органів досудового розслідування, а тому міг продовжувати злочинну діяльність та ухилятись від слідства.
Так, слідчим суддею було встановлено, що 07 травня 2017 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, проте невдовзі відносно нього було заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» і затримано лише 23 червня 2018 року на підставі ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2018 року.
Отже, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою було об`єктивно встановлено дійсні ризики згідно кримінального процесуального закону, а тому не піддаючи рішення слідчого судді сумніву та не порушуючи принцип правової визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким судовим рішенням (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року), що є одним із основних аспектів принципу верховенства права, суд вважає, що на даний час об`єктивні обставини, встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, не є спростованими через таке.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відносно нього саме такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Однак, суд, враховуючи, що лише сама по собі ступінь тяжкості інкримінованого правопорушення не може бути безумовною підставою для утримання особи під вартою, бере до уваги наявність регламентованих статтею 177 КПК України ризиків у даному, конкретному випадку, зокрема, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 цієї статті, існування яких ставить під загрозу забезпечення виконання ним покладених на нього кримінальним процесуальним законом обов`язків, а як наслідок, і досягнення мети застосування запобіжного заходу.
Зокрема, існування ризику переховуватись від суду обумовлюється тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, яке згідно з класифікацією за ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів в сукупності із встановленим фактом порушення відносно нього оперативно-розшукової справи.
При цьому, суд відхиляє доводи захисту щодо того, що розшукові дії відносно обвинуваченого, тоді ще підозрюваного, не здійснювались, оскільки на їх підтвердження не надано жодного доказу.
Що ж до можливості продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, то про відсутність стримуючого фактору у цьому випадку свідчить те, що обвинувачений був засуджений за тяжкий злочин та в період іспитового строку знову вчинив тяжке кримінальне правопорушення.
Ці ризики на даній стадії кримінального провадження не відпали, є реальними і триваючими, у той час як судове провадження об`єктивно завершити не є можливим, потерпілі та усі свідки по справі не допитані, а тому існує потреба у забезпеченні належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 на даному етапі судового розгляду, оскільки її дотримання з боку обвинуваченого в ракурсі установлених реальних ризиків є неможливою.
Тож, оцінивши в сукупності наявність вищезазначених ризиків а також обставин, що регламентовані ч.1 ст. 178 КПК України та враховуються, зокрема, і при продовженні запобіжного заходу, а також вагомість доказів, якими обґрунтовуються саме ці обставини, суд прийшов до висновку про наявність передумов, що визначені п. 1, 2 ч.1 ст. 194 КПК України, а як наслідок і про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про недостатність можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту, які були б здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, за обставин встановлених судом, клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили, що саме цей вид забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі встановлено не було.
При цьому, строк тримання обвинуваченого під вартою не виходить за межі тих, що визначені кримінальним процесуальним законом, та є необхідною мірою в цьому кримінальному провадженні через те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов, регламентованих п. 1,2 ч.1 ст. 194 КПК України, тобто тривалість строку тримання під вартою відповідає критерію розумності і співмірності.
З огляду на таке, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою у межах визначених КПК України строків, так як переконаний, що інші, більш м`які запобіжні заходи, за таких умов, не здатні забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам.
При цьому, суд, враховуючи вимоги ст.ст. 176, 182, 183 КПК України у їх системному взаємозв`язку, вважає за необхідне вказати, що визначений слідчим суддею Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2018 року розмір застави у межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 860,00 грн., у національній грошовій одиниці, може бути внесений, як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок, що вказаний в цій ухвалі, а з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а він сам буде вважатись таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Суд, при цьому, не убачає визначених процесуальним законом підстав для зміни розміру застави у зв`язку із зміною розміру прожиткового мінімуму, так як таке погіршить його становище у даному випадку.
Що ж до доводів сторони захисту про можливість зміни виду запобіжного заходу на більш м`який, то суд вкотре наголошує на тому, що провадження на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод здійснюється із застосуванням принципу affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження), позаяк, самі по собі твердження, без застосування передбачених кримінальним процесуальним законом засобів доказування, не є вагомими аргументами.
Адже, тих доказів, що надала сторона захисту, як то, самої лише довідки про місце проживання обвинуваченого, недостатньо для переконання про здатність останнього нести тягар такого виду запобіжного заходу, як домашній арешт, саме із дотриманням визначених для нього законом умов, а також того, що він реально забезпечить виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.
Наявність же у обвинуваченого неповнолітньої дитини, що може, за певних умов, у сукупності з іншими обставинами, розцінюватись судом як стримуючий фактор, не доведено іншими доказами, окрім як поясненнями самого обвинуваченого, а тому, доводи сторони захисту не є такими, що здатні переконати про можливість зміни виду запобіжного заходу на більш м`який.
А тому, з цих мотивів, керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 205, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000180 від 03 травня 2017 року, продовжити до 04 квітня 2019 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52860 грн., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: одержувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, р/р 6294, банк одержувача ДКС України м. Київ, МФО 820172, , призначення платежу: залогові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України від заставодавця (прізвище, ім`я, по батькові повністю).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до Арбузинського районного суду Миколаївської області за кожним викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, а саме с.Міжколодязне Добровеличківського району Кіровоградської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 04 квітня 2019 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок: одержувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 , з-під варти та повідомити усно і письмово Арбузинський районний суд Миколаївської області та прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Суддя ОСОБА_1