Провадження № 1-в/761/583/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, який до затримання працював кур`єром ТОВ «Сінево», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 10.06.2014 року вироком Дарницького районного суду м.Києва за ч.2 ст.156 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01.10.2014 року вирок залишено без змін,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_2 ,

представника ДУ «Київський слідчий ізолятор» - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

11 грудня 2018 року до провадження Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 10.06.2014 року вироком Дарницького районного суду м.Києва за ч.2 ст.156 КК України до 7 років позбавлення волі, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст.539 КПК України.

Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Зазначив про те, що він виправився, визнав свою вину у скоєному злочині, розкаявся, має незадовільний стан здоров?я, у разі задоволення його клопотання планує проживати за місцем реєстрації. Крім того, ОСОБА_2 повідомив суду, що він працевлаштований у СІЗО, сумлінно ставиться до роботи, став на шлях виправлення. Щодо останнього накладного на нього дисциплінарного стягнення повідомив, що не вважає порушенням правил режиму утримання у себе готівкових грошових коштів.

В судовому засіданні ОСОБА_5 , який обіймає посаду начальника відділення соціально-виховної та психологічної служби ДУ «Київський слідчий ізолятор», охарактеризував засудженого ОСОБА_2 посередньо та повідомив суду, що 31.10.2018 року Комісією Київського СІЗО по питанню умовно-дострокового звільнення прийнято рішення про те, що ОСОБА_2 не заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України. На даний час також вважає недоцільним застосування до ОСОБА_2 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та переконаний, що засудженому необхідно дати час для того, щоб він міг довести своє виправлення. Так, хоча ОСОБА_2 і залучений до праці у СІЗО, однак не виконує встановлений порядок відбування покарання. Останнім часом поведінка засудженого погіршилась і він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму, зокрема за зберігання заборонених предметів.

Прокурор заперечував щодо звільнення ОСОБА_2 умовно-достроково від подальшого відбування покарання, оскільки засуджений не довів своє виправлення, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали клопотання, особову справу засудженого ОСОБА_2 у 2-х томах, надану адміністрацією Державної установи "Київський слідчий ізолятор", суд приходить до наступних висновків.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, а саме місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Частинами 1, 2 статті 81 КК України, передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 16 січня 2019 року ОСОБА_6 відбув більше 2/3 строку призначеного покарання у виді позбавлення волі за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 10.06.2014 за ч.2 ст.156 КК України.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_2 вбачається, що останній за місцем відбування покарання у ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризується посередньо.

Так, згідно характеристики на засудженого ОСОБА_2 від 31.10.2018, за період тримання в установі зарекомендував себе посередньо. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Виконує законні вимоги адміністрації Київського СІЗО. За сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку мав 5 заохочень правами начальника установи. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. В подальшому змінив свою поведінку у гірший бік та за порушення встановлених вимог отримав 4 стягнення правами начальника установи, одне з яких не знято та не погашено. Засуджений ОСОБА_2 не довів свого виправлення та не заслуговує застосування до нього ст. 81 КК України.

Згідно виписки із протоколу №14 від 31.10.2018 рішенням комісії Київського СІЗО по питанню умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м?яким покаранням та переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання для осіб, що скоїли умисні злочини, засуджений ОСОБА_2 визнаний таким, що не заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Згідно довідки про стягнення та заохочення станом на 16 січня 2019 року ОСОБА_2 має шість заохочень та чотири стягнення. При цьому аналізом відомостей про заохочення та стягнення ОСОБА_2 встановлено, що за 2018 рік останній отримав заохочення у виді подяки 12.07.2018, після чого 27.07.2018 на ОСОБА_2 було накладено стягнення у виді догани за зберігання заборонених предметів, а 01.11.2018 за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці ОСОБА_2 отримав заохочення у виді зняття раніше накладеного стягнення.

За наведених обставин, слід дійти висновку, що поведінка ОСОБА_2 на даний час не свідчить про те, що він твердо став на шлях виправлення, оскільки останній продовжує порушувати режим утримання та не виконує обов?язки засудженого.

При цьому суд вважає необхідним нагадати, що згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої та правослухняної поведінки.

Одночасно слід зауважити, що дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є обов?язком засудженого.

З урахуванням наведеного, на даний час відсутні об?єктивні підстави для висновку, що засуджений ОСОБА_2 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Доводи засудженого ОСОБА_2 про те, що він став на шлях виправлення є малопереконливими та не знаходять свого підтвердження у матеріалах, які надані у розпорядження суду, а посилання на незадовільний стан здоров?я враховується у сукупності із іншими даними, які характеризуються особу засудженого, та не може бути безумовною та єдиною підставою для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання.

Отже, аналіз вищезазначених матеріалів, що характеризують засудженого, вказує на недоведеність виправлення засудженого під час відбуття покарання та відсутність на даний час підстав для беззаперечного висновку про виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_2 , а тому клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 10.06.2014 року залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 18 січня 2019 року о 16 год. 10 хвилин.

Суддя ОСОБА_1