УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши матеріали клопотання директора ТОВ «Бізнес Ренталс» ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000081 від 18.03.2014, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 та за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 219 КК України -
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання директора ТОВ «Бізнес Ренталс» ОСОБА_4 про скасування арешту з майна, накладеного 21 вересня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва.
Клопотання обгрунтовано тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/36037/18 (провадження № 1-кс/761/24487/2018) від 21.09.2018 накладено арешт на об`єкти нерухомості, а саме:
- третя черга туристично-оздоровчого комплексу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 19, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37;
- апартамент № 117 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Ж;
- апартамент № 14 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус А;
- апартамент № 15 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус А;
- апартамент № 47 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Б;
- апартамент № 49 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Б.
Зазначена ухвала мотивована тим, що в рамках розслідування кримінального правопорушення № 0000081 згадані об`єкти нерухомості були визнані речовими доказами як такі, що відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки є нібито об`єктами злочинних дій по кримінальних правопорушеннях передбачених ч. 5 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 219 КК України.
Разом з тим, заявник у скарзі зазначає, що у вказаній ухвалі не зазначено, які саме матеріали кримінального провадження, здобуті в ході досудового розслідування, послугували підставою для розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину.
Товариство ТОВ «Бізнес Ренталс» не є юридичною особою, стосовно якої здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, власникам та/або уповноваженим особам товариства про підозру у вчиненні будь-якого злочину не повідомлялося, тобто жодна службова особа ТОВ «Бізнес Ренталс» кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, вони не перебувають в жодному процесуальному статусі та не вчиняли будь-яких дій, що мають ознаки кримінального правопорушення.
Крім того, через накладення арешту на, визначене майно понесло значні збитки, а держава недоотримала податків від запланованих законних фінансово-господарських операції. В разі залишення арешту, товариство буде продовжувати нести збитки та недотримувати запланований прибуток і, відповідно, не зможе сплачувати передбачені законодавством податки, що негативно позначиться не тільки на роботі самого товариства, а і на наповненні державного бюджету України.
У зв`язку з цим, підстав для подальшого обмеження права володіння майном немає.
Представник власника майна у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання.
Слідчий у судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій просив розглянути вказане клопотання без його участі. Стосовно прийняття рішення - заперечував.

Слідчий суддя, заслухавши представника власника майна, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.
Як вбачається з матеріалів клопотання, Головним слідчим управлінням здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбачсіюго ч. 5 ст. 191 КК України, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 та за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 219 КК України.
ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/36037/18 (провадження № 1-кс/761/24487/2018) від 21.09.2018 накладено арешт на об`єкти нерухомості, а саме: третя черга туристично-оздоровчого комплексу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 19, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37; апартамент № 117 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Ж; апартамент № 14 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус А; апартамент № 15 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус А; апартамент № 47 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Б; апартамент № 49 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: АДРЕСА_1 .
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява №31107/96,п.58, ЕСНR 1999-ІІ.) Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series A №296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).
Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, має бути дотримано вищенаведені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.
За таких обставин накладення арешту на майно товариства є явно неспівмірним з обмеженням ТОВ «Бізнес Ренталс» права користування та розпорядження майном, платоспроможність і виконання ТОВ «Бізнес Ренталс» взятих на себе договірних зобов`язань, а тому такий захід забезпечення кримінального провадження фактично зупиняє господарську діяльність товариства.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ТОВ «Бізнес Ренталс» належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешті майна, відпала потреба.
У зв`язку з чим, вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання директора ТОВ «Бізнес Ренталс» ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання директора ТОВ «Бізнес Ренталс» ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000081 від 18.03.2014, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 та за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 та ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 219 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт із забороною розпорядження майном накладений ухвалою від 21 вересня 2018 слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/36037/18, а саме на наступне нерухоме майно належне ТОВ «Бізнес Ренталс»:
- третя черга туристично-оздоровчого комплексу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 19, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37;
- апартамент № 117 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Ж;
- апартамент № 14 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус А;
- апартамент № 15 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус А;
- апартамент № 47 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Б;
- апартамент № 49 двоповерхового зблокованого дачного котеджу за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с/рада Дальницька, «Золотий Бугаз» масив, 18, корпус Б.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1