Справа № 308/9810/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.11.2018 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника заявника ОСОБА_6 , представників власника майна адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11сс/4806/49/18 за клопотанням прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000023 про арешт майна об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , в якому представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 31.08.2018.

Прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000023 від 21.03.2018, яке здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України, 31.08.2018 подав до Ужгородського міськрайонного суду клопотання про арешт належного ОСОБА_9 об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101): будівлю, станцію технічного обслуговування, автомийку, магазин загальною площею 905,8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0843 га (кадастровий номер :17:003:071), з забороною розпорядження ним.

Як убачається зі змісту клопотання, відомості про кримінальні правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на вимогу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, а також за заявами ОСОБА_10 та її представника - ОСОБА_6 . Досудовим розслідуванням встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27.10.2017 у забезпечення позову накладено арешт на частину станції технічного обслуговування, автомийку та магазин, розміщені на земельній ділянці розміром 0,0843 га по АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 , достовірно знаючи про існування такої ухвали, за попередньою змовою з нотаріусом ОСОБА_11 та іншими, невстановленими особами, шляхом обману та зловживання довірою, з метою незаконного заволодіння чужим майном, 21.06.2018 зареєстрував за собою право власності на станцію технічного обслуговування, автомийку, магазин загальною площею 905,8 кв.м. та земельну ділянку розміром 0,0843 га по АДРЕСА_1 . Встановлено також, що право власності на вказаний об`єкт за ОСОБА_9 на підставі підроблених документів, всупереч існуючому обтяженню було зареєстровано державним реєстратором центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_12 .

Вважаючи, що вказаний об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці площею 0,0843 га за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівля, станція технічного обслуговування, автомийка, і магазин площею 905,8 кв. м. є об`єктом злочинного посягання, може бути використаний, як доказ у кримінальному провадженні та підпадає під критерії, зазначені у ст. 98 КПК України, прокурор, з метою запобігання його розтраті, відчуженню, приховуванню або підміні шляхом зміни власників або здійснення інших цивільно-правових угод, просив накласти на нього арешт у формі заборони його розпорядженням.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 31.08.2018 клопотання прокурора задоволено. Слідчий суддя визнав необхідною здійснювану органом досудового розслідування перевірку законності набуття у власність об`єкту нерухомого майна розташованого на земельній ділянці площею 0,0843 га за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлі, станції технічного обслуговування, автомийки і магазину площею 905,8 кв.м. ОСОБА_9 , і погодився з тим, що вказані об`єкти, як речові докази, мають бути збережені шляхом заборони розпорядження ними.

Представник ОСОБА_9 , як власника майна, - адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора залишити без задоволення. В обґрунтування своєї вимоги вказує, що до ОСОБА_9 на законних підставах перейшло право вимоги за кредитними договорами виконання яких забезпечує, зокрема, іпотека нерухомого майна розташованого на земельній ділянці площею 0,0843 га: будівлі, станції технічного обслуговування, автомийки і магазину площею 905,8 кв.м. по в АДРЕСА_1 . Адвокат зазначає, що 29.09.2017 між ТОВ ФК «Інвест Кредо» та ОСОБА_9 укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором не відновлювальної кредитної лінії № 26 від 15.05.2007, Генеральним договором № 65 від 10.08.2006 та Додатковими угодами №№ 1 та 2 до нього від 10.08.2006 та 10.02.2007 відповідно. За умовами договору до ОСОБА_9 перейшло право вимоги за кредитними договорами, виконання яких забезпечено, зокрема, іпотекою нерухомого майна та земельної ділянки, про накладення арешту на які йдеться у клопотанні. Зобов`язання за іпотекою не були виконані, а тому ОСОБА_9 скористався своїм правом на набуття майна, яке є предметом іпотеки, у власність на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вартість права, оцінена в сумі 2 678 630,50 грн., сплачена ним у строк до 30.07.2017.

Представник власника майна також зазначає, що ні у клопотанні прокурора ні в ухвалі слідчого судді не вказано, за якими ознаками вказане майно або документи, які посвідчують право власності на нього ОСОБА_9 , підпадають під критерії, зазначені у ст. 98 КПК України, як це майно могло або може бути використане, як знаряддя злочину. Окрім цього, вказує, що клопотання було розглянуто без завчасного повідомлення та участі власника майна або його представника, а отже з порушенням його прав.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст клопотання, ухвали слідчого судді і апеляційної скарги, пояснення представників власника майна, які підтримали апеляційні вимоги, виступи представника заявника і прокурора, які заперечили проти апеляційних вимог, провів судові дебати, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи апеляційної скарги і вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Частиною другою цієї статті передбачено, що клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на такі приписи апеляційний суд вважає, що розгляд клопотання за відсутності ОСОБА_9 або його представника не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Кримінальними правопорушеннями, що їх передбачено ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 190 та ч.1 ст. 358 КК України, є, відповідно, незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканість житла; шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому; та підроблення офіційного документа.

Частина перша статті 170 КПК України арештом майна визначає позбавлення права на відчуження, розпорядження та /або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно з пунктом 1 частини 2 та частиною 3 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Винесення постанови про визнання майна речовим доказом саме до порушення питання про його арешт, приписи цієї норми не вимагають. Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим і слідчим суддею додержані.

Кримінальне провадження № 0000023 здійснюється на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, якою СВ УСБУ в Закарпатській області було зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідування відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК Україна, обставини якого викладені в заяві представника заявника ОСОБА_6 , а також про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 162 та ч.2 ст. 190 КК України, обставини яких викладені в заявах ОСОБА_10 .

Виходячи з зазначених у клопотанні фактичних обставин кримінальних правопорушень, які вважає встановленими слідчий, на момент звернення з клопотанням до слідчого судді він мав у своєму розпорядженні відомості, які давали підстави підозрювати, що об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101): будівля, станція технічного обслуговування, автомийка, магазин загальною площею 905,8 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0843 га (кадастровий номер :17:003:071), є об`єктом кримінально протиправних дій: шахрайства за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, пов`язаного з підробленням офіційних документів, а тому відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України: зберегли на собі сліди кримінального правопорушення і можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Ці ж відомості давали підстави припустити існування ризиків їх пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і перешкоджання у такий спосіб кримінальному провадженню.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що право на майно, про яке йдеться в оскарженій ухвалі, перейшло до ОСОБА_9 на законних підставах, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони є предметом перевірки під час досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 91-94 КПК України.

Слідчий суддя обмежив право власності на майно позбавленням права розпорядження ним. Про обмеження інших прав власника майна в ухвалі слідчого судді не йдеться. Отже, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб слідчим суддею враховано.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу представника власника майна залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2018, якою задоволено клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101): будівлю, станцію технічного обслуговування, автомийку, магазин загальною площею 905,8 кв. м. та земельну ділянку площею 0,0843 га (кадастровий номер :17:003:071), залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: