Дата документу 31.01.2019 Справа № 331/4659/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Єдиний унікальний №331/4659/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/435/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

потерпілий ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, за ст.128 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 29504 гривні 40 коп.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 на вищевказаний вирок закрито у зв`язку із відмовою апелянта від апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт на строк 1 рік, за ст.128 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду в розмірі 150000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Так, при постановлені вироку, судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений вину у вчинених кримінальних правопорушеннях не визнав, не виявив щирого каяття, не відшкодував і не намагався відшкодувати завдану шкоду.

Крім того, судом не визнано в якості обтяжуючих обставин, вчинення обвинуваченим злочинів щодо особи похилого віку та перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що вирішуючи цивільний позов, суд не в повній мірі врахував ступінь його моральних страждань, тривалість лікування, що призвело в тому числі, до втрати працездатності.

Згідно з вироком суду, 18 жовтня 2015 року, приблизно о 22-00 год 38 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на спричинення тілесного ушкодження, знаходячись на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , біля дверей квартири АДРЕСА_3 , під час виниклого конфлікту з ОСОБА_8 на ґрунті тривалих неприязних відносин, наніс ОСОБА_8 не менше чотирьох ударів руками по обличчю та голові, не менше двох ударів ногами по тулубу та кінцівках, чим спричинив потерпілому згідно висновку експерта № 5102 від 23 грудня 2015 року тілесні ушкодження, а саме: синці в ділянці правого стегна, припухлість м`яких тканин у правій скроневій області, садна в області спинки носа, на верхній губі, в ділянці правого стегна, в області лівої гомілки, в області лівої кісті, які в сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Не зупиняючись на скоєному, 18 жовтня 2015 року, приблизно о 22 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля дверей квартири АДРЕСА_4 , після заподіяння легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , внаслідок власної злочинної недбалості, не передбачаючи можливості заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження іншій особі, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю, не зустрівши опору через похилий вік потерпілого, схопив ОСОБА_8 руками за корпус тіла та кинув на сходинковий марш, внаслідок чого ОСОБА_8 упав на сходи на ліву руку, отримавши згідно висновку експерта № 5102 від 23 грудня 2015 року закритий перелом лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням кісткових фрагментів, з розвитком посттравматичної нейропатії лівого ліктьового і серединного нерву, помірного парезу лівої кісті, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.
Заслухавши доповідь судді; потерпілого ОСОБА_8 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілого, а клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності просили вирішити на розсуд суду; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та підтримали клопотання обвинуваченого щодо його звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу потерпілого частково - в частині, що стосується стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, стосовно клопотання обвинуваченого вважала, що останній підлягає звільненню не від відповідальності, а від покарання, на підставі ст.49 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.125, ст.128 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинені ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості цих правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, має джерело доходів, вибачився перед потерпілим та намагався відшкодувати шкоду завдану потерпілому. Обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України, але не мінімального у виді 100 годин громадських робіт, за ст.128 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 від покарання призначеного за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за ст.128 КК України на підставі ст.75 КК України з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Суд дійсно не врахував у якості обставини, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_6 покарання щодо особи похилого віку, хоча, відповідно до вимог ч.2 ст.67 КК України, мав це врахувати.

Але, на думку колегії суддів, це не спростовує висновків суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, з огляду і на те, що вчинене правопорушення, передбачене ст.128 КК України, відноситься до необережних.

Доводи потерпілого в апеляційній скарзі про необхідність врахування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 такої обставини, що обтяжує покарання, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначена обставина не інкримінувалась обвинуваченому органом досудового розслідування (відповідно до обвинувального акту).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду з підстав, вказаних в апеляційній скарзі потерпілого.

Разом з цим, на час апеляційного розгляду закінчились строки давності, передбачені ст.49 КК України, у зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з клопотанням, яке підтримала його захисник, про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням вказаних строків.

Зазначене клопотання підлягає задоволенню через наступне.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст.128 КК України, 18 жовтня 2015 року, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеження волі.

На день розгляду апеляційної скарги минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину.

Обвинувачений не заперечує проти закриття провадження з зазначених підстав, більш того, звернувся до суду з таким клопотанням.

Враховуючи викладене, та вимоги ст.417 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуваний вирок суду та закрити кримінальне провадження.

Закриття даного кримінального провадження через закінчення строків давності не позбавляє потерпілого права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про стягнення шкоди, заподіяної йому кримінальним правопорушенням.

Керуючись ч.1 ст.49 КК України, ст.ст.404,405,407,418,419,417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.125, ст.128 КК України, скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрити з зазначених підстав.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4