Номер провадження: 11-сс/785/1998/18
Номер справи місцевого суду: 500/8333/18 1-кс/500/2920/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 листопада 2018 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

встановив:

Оскарженою ухвалою у рамках кримінального провадження №0002235 від 22.08.2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 24.01.2019 року із забороною залишати місце свого проживання.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він 21.08.2018 року о 17 годині 20 хвилин, діючи спільно з ОСОБА_10 , перебуваючи на перехресті вул. Дунайська та вул. Свято-Нікольська в м. Ізмаїл Одеської області, біля автомобіля «Toyota Camry», н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, зупинив автомобіль «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_11 та наніс останньому декілька ударів в область голови, після чого ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 силоміць проти волі потерпілого витягли його з автомобіля та нанесли йому разом не менше 30 ударів руками та ногами по голові та тулубу. В подальшому, ОСОБА_7 через відкриті двері зі сторони водія за вимогою ОСОБА_10 заволодів з автомобіля потерпілого відео-реєстратором марки «ParkCity DVR HD 370» вартістю 1086 грн. та автомобільним зарядним пристроєм для телефону марки Dengos Lightning LED 1m blue вартістю 149,90 грн., після чого із викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_10 зникли, спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1235, 90 грн.

Внаслідок умисних неправомірних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, з наявністю перелому кісток носу, синців та саден обличчя, які згідно з висновком судово-медичного експерта №298 від 16.10.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що хоча останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, однак прокурором не було доведена неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання доведеним в судовому засіданні ризикам можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення. Натомість, слідчий суддя прийняв до уваги те, що підозрюваний раніше не судимий, перебуває на обліку в Ізмаїльському центрі зайнятості, має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н., має постійне місце проживання.
В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, зазначив, що вона є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину; неодноразово викликався до слідчого за телефоном, проте у встановлений час не з`являвся; місце можливого вчинення кримінального правопорушення залишив; погрожував потерпілому з метою примусити дати органу досудового розслідування та суду неправдиві показання; місце знаходження викраденого майна на даний момент органом досудового розслідування не встановлено; підозрюваний жодних захворювань не має, не працевлаштований та не має постійного заробітку.

Посилаючись на викладене вище, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ч. 1 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції та з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК України.

Положеннями ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону та Конвенції, належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні слідчого ризики та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням на останнього певних обов`язків.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не є предметом оскарження та повністю підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Водночас, в судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний та його захисник зазначили, що спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 було пов`язано не з метою заволодіння майном останнього, а було наслідком напередодні виниклого конфлікту між потерпілим та підозрюваними та заперечували факт заволодіння майном потерпілого.

Апеляційний суд, проаналізувавши вказані вище доводи сторони захисту, наголошує на тому, що на даний момент ті дані, що містяться в матеріалах кримінального провадження та додані до клопотання слідчого, підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Так, зокрема, зазначена підозра обґрунтовується наступними матеріалами:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 22.08.2018 року (а.с. 12-13), відповідно до якого останній пояснив, що того дня, 21.08.2018 року, вранці у нього та ОСОБА_10 виник конфлікт, пов`язаний із виконанням останнім своїх обов`язків, після чого, того ж дня приблизно о 17 годині 30 хвилин, потерпілий, повертаючись із роботи, зустрів ОСОБА_10 , який підбіг до його автомобіля та почав через відкрите вікно автомобіля наносити йому удари в область обличчя. В цей час до них підійшов незнайомий йому чоловік, який допоміг ОСОБА_10 витягти потерпілого з автомобіля та разом вони почали наносити йому удари руками та ногами, однак до них підбіг співробітник порту та прогнав підозрюваних. В подальшому він виявив відсутність відеореєстратор в автомобілі;

- протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 11.09.2018 року (а.с. 18-19), відповідно до якого останній пояснив, що того дня, під час того, як підозрюваний ОСОБА_10 та невідомий чоловік витягли потерпілого з автомобіля та почали бити, невідомий йому чоловік звернувся до ОСОБА_10 та попросив його забрати щось із автомобіля, однак що саме потерпілий не розчув;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 22.08.2018 року (а.с. 14), відповідно до якого свідок пояснив, що того дня, 21.08.2018 року, приблизно о 17:10-17:15 годині він повертався додому з роботи, коли його обігнав автомобіль «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_11 ; згодом свідок побачив, що автомобіль ОСОБА_11 припаркований, а останній лежить на землі весь в крові, зі слів останнього свідку стало відомо, що його побив ОСОБА_10 , його підлеглий, з яким у нього вранці виник конфлікт; окрім того, свідок повідомив, що, наскільки йому відомо, підозрюваний ОСОБА_10 заволодів майном потерпілого, зокрема, ланцюжком із жовтого металу та відеореєстратором;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 10.09.2018 року (а.с. 17), відповідно до якого свідок пояснив, що того дня, 21.08.2018 року, приблизно о 17:05 годині, повертався додому з роботи, коли побачив, як двоє невідомих йому чоловіків били потерпілого ОСОБА_11 , після чого він їх прогнав та разом із невідомим свідку чоловіком надав першу допомогу потерпілому та потім поїхав додому;

- протоколом огляду відеозапису з відеореєстратора від 30.08.2018 року (а.с. 20-21) із фототаблицями до нього (а.с. 22-25), з яких вбачається, що за адресою: м. Ізмаїл, перехрестя вул. Парохідної та вул. Дунайської біля автомобіля сірого кольору «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_2 , двоє невідомих чоловіків наносили удари по голові та корпусу іншого чоловіка, ззовні схожого на потерпілого ОСОБА_11 ; після чого, невідома особа, вдягнена в темні шорти та темну футболку залізла до вищезазначеного автомобіля, щоб щось взяти;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.11.2018 року (а.с. 47-48), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 під фотознімком №2 впізнав особу на ім`я ОСОБА_14 , яка наносила йому тілесні ушкодження; на фотознімку №2 зображений ОСОБА_7 .

Зазначені вище досліджені апеляційним судок докази в своїй сукупності, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування повністю підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зокрема, нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насиллям, небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується доводів сторони захисту про направленість умислу підозрюваного не на заволодіння майном, а на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, то такі твердження повинні бути перевірені в ході подальшого проведення досудового розслідування та, у відповідності до ст. 94 КПК України, оцінені належним чином судом при прийнятті процесуального рішення по суті.

Водночас, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді суду першої інстанції, вважає, що слідчим в клопотанні, та прокурором в судовому засіданні не було доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою з огляду на таке.

На думку апеляційного суду, в зазначеному кримінальному провадженні є один доведений ризик того, що підозрюваний може вдатись до спроб переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та згідно з повідомленими прокурором в судовому засіданні апеляційного суду обставинами, до слідчого за викликами з`являвся, однак не у встановлений слідчим час.

Разом із тим, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути єдиними підставами для застосування відносно нього найбільш суворого запобіжного заходу, а оцінюватись в сукупності також повинні обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріали, які характеризують особу підозрюваного та його поведінка після вчиненого кримінального правопорушення.

Інші ризики, наведені слідчим у клопотанні та прокурором в апеляційній скарзі, зокрема, те, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків у зазначеному кримінальному провадженні, знищити речові докази та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є недоведеними та голослівними, оскільки як пояснив в апеляційному суді прокурор, ОСОБА_7 впродовж достатнього часу із моменту пред`явлення його для впізнання потерпілому ОСОБА_11 24.11.2018 року до моменту обрання підозрюваному запобіжного заходу 29.11.2018 року жодних спроб впливу на потерпілого та переховування від органів досудового розслідування не вчиняв.

Окрім того, апеляційний суд наголошує, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 51), перебуває на обліку в Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості (а.с. 74), має на утриманні малолітню доньку 2016 р.н. (а.с. 63), має зареєстроване місце проживання (а.с. 71, зворотна сторона).

Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин, апеляційний суд в даному випадку повністю погоджується із висновком слідчого судді про недоведеність слідчим та прокурором необхідності застосування відносно підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та достатності обрання останньому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, якого буде цілком достатньо для ефективного запобігання доведеному прокурором ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та обрання підозрюваному більш суворого запобіжного заходу, в зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0002235 від 22.08.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 24.01.2019 року із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4