Провадження №1-кп/127/778/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0001155по обвинуваченню

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, без постійного місця проживання, раніше судимої:

22.06.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 190 КК України до 120 годин громадських робіт;

01.12.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 389 КК України, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до 3 місяців 10 днів арешту. 14.06.2017 звільнена по відбуттю покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2018 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_1 , помітила на столі в кімнаті мобільний телефон марки «Ergo» моделі «F181 Step» у корпусі червоно - чорного кольору із сім карткою мобільного оператора «Київстар», який належить ОСОБА_8 та перебував у користуванні ОСОБА_9 , після чого у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, діючи таємно, умисно, повторно, усвідомлюючи, що її дії залишаться непомітними для інших осіб, ОСОБА_11 взяла зі столу зазначений мобільний телефон марки «Ergo» моделі «F181 Step» із сім карткою мобільного оператора «Київстар» у корпусі червоно-чорного кольору, вартість якого разом із сім карткою згідно висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ № 2491/18-21 від 25.04.2018 з урахуванням зносу становить 199,75 гривень, після чого помістила мобільний телефон до кишені своєї куртки та зникла з місця вчинення злочину, викраденим розпорядившись на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 завдала ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 199,75 гривень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 свою винуватість у вчинені злочину визнала частково, щиро розкаявся та пояснила, що 22.03.2018 вона прийшла до свого знайомого ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 . Вони поспілкувались та вона помітила на столі в кімнаті мобільний телефон та усвідомлюючи, що її дії залишаться непомітними вона взяла зі столу мобільний телефон, поклала його до кишені своєї куртки та пішла з квартири. Через деякий час вона добровільно видала мобільний телефон працівникам поліції. Про вчинене дуже шкодує, просила суд суворо її не карати.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, з обвинуваченою вони знайомі. 7 років вона опікується ОСОБА_9 , оскільки він являється інвалідом дитинства. 22.03.2018 вона прийшла до ОСОБА_13 , допомогла по господарству та пішла до себе додому, сказавши при цьому йому щоб додому він нікого не пускав, оскільки раніше неодноразово до нього приходила ОСОБА_6 , забирала їжу та речі. Через деякий час вона подзвонила ОСОБА_13 щоб дізнатися як він, однак трубку ніхто не піднімав, тоді вона вирішила поїхати до нього. Приїхавши вона побачила, що нема мобільного телефону, який вона дала ОСОБА_13 в користування щоб бути з ним на зв`язку. Вона запитала останнього хто до нього приходив і ОСОБА_13 сказав, що приходила ОСОБА_6 . Вона почала дзвонити на викрадений телефон, але дзвінки збивали. Через кілька днів вона додзвонилася, трубку підняла дівчина та по голосу вона впізнала, що це ОСОБА_6 , вона попросила останню повернути телефон, однак обвинувачена його їй не повернула. Щодо міри покарання обвинуваченої покладається на розсуд суду.

Крім показань самої обвинуваченої та потерпілої винуватість ОСОБА_6 доводиться також зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні матеріалами даного кримінального провадження, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22.03.2018;

- протоколом огляду місця події від 16.04.2018 згідно якого, ОСОБА_6 в приміщенні відділення поліції (каб. № 213) в присутності понятих добровільно видала мобільний телефон марки «Ergo» моделі «F181 Step» у корпусі червоно - чорного кольору;

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 2491/18-21 від 25.04.2018, згідно якої ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону торгової марки «Ergo» моделі «F181 Step» в корпусі червоно-чорного кольору, урахуванням зносу, станом на 22.03.2018, складала 174,75 грн. (сто сімдесят чотири грн. 75 коп.), при умові робочого стану та виконанні всіх функцій, ще відповідні даній моделі. Ринкова вартість сім-карти НОМЕР_2 оператора мобільного зв`язку «Київстар», як стартового пакету, станом на 22.03.2018, складала 25,00 грн.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд вважає, що докази, які підтверджують винуватість обвинуваченої є належними та допустимими, отриманими у рамках закону.

Твердження захисника обвинуваченої про недопустимість протоколу огляду місця події від 16.04.2018, внаслідок істотного порушення норм чинного законодавства, свого підтвердження не знайшло.

Разом з тим, відповідно до ч. 1. п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Правилами ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як визначив Європейський суд з прав людини (справа Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04), суд при оцінюванні доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумними сумнівом» і «така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 4.11.1950) закріплено право кожного на справедливий суд.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України у справі № 1-31/2011 від 20.10.2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, аналізуючи положення «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом», Конституційний Суд України прийшов до висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними у незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо.

Відповідно до п. 3.2 Рішення, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально - процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В рамках досудового розслідування кримінального провадження, 24.03.2018 слідчим СВ ЛВП ВВП ГУНП Вінницької області за участю інших осіб, а саме понятих та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_14 проведено впізнання особи за фотознімками, що було зафіксовано протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оригінали яких прокурор подала для приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості доказу винуватості ОСОБА_6 . Під час проведення впізнання за фотознімками свідки впізнали ОСОБА_6 як особу яка приходила до ОСОБА_9 .

Суд оцінюючи як доказ протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.03.2018 не приймає до уваги зазначені докази, оскільки з них вбачається, що в ході вказаної слідчої дії були порушені вимоги чинного законодавства щодо пред`явлення фотознімків, а тому суд дійшов висновку, що вказані докази є недопустимими доказами у справі, оскільки здійснений з недотриманням процедури визначеної КПК України.

Так, судом встановлено, що слідчим здійснено впізнання всупереч вимог ст. 228 КПК України.

Згідно із положеннями ч. 6, ч. 7 ст. 228 КПК України, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Разом з тим, з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.03.2018 вбачаються суттєві відмінності між собою за формою та особливостями здійснення фотознімків, що свідчить про недопустимість вказаних доказів.

Суд враховує показання потерпілої, яка підтверджує винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, а саме те, що потерпіла ОСОБА_8 узгоджено та послідовно давала пояснення, впізнала ОСОБА_6 , як таку, що неодноразово приходила до ОСОБА_9 . Будь-яких підстав сумніватися у достовірності показань допитаної потерпілої по кримінальному провадженню немає.

Таким чином, аналізом наведених доказів підтверджено вчинення ОСОБА_6 зазначених об`єктивних дій, зміст яких свідчить про наявність умислу обвинуваченої на вчинення крадіжки, що підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів та вважає їх достатніми для висновків про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченої.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому її дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої є визнання вини та щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої під час судового провадження не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченій покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.

При обрані виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченої, що являється особою виключно кримінальної спрямованості, раніше неодноразово засуджувалася за вчинення умисних, корисливих злочинів, за які до неї застосовувалися різні міри покарання як позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України так і громадські роботи та арешт, однак ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та продовжила злочинну діяльність, згідно довідок з КУ Вінницька центральна районна клінічна лікарня ОСОБА_6 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, приймає до уваги її вік, стан здоров`я, сімейні обставини, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченої ОСОБА_6 , суд вважає, що достатнім для виправлення обвинуваченої, а також попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті, оскільки тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції від суспільства, буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Враховуючи наведене, суд вважає, за необхідне зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, відповідно до протоколу затримання з 24.07.2018.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення ВВ КНДІСЕ судово-товарознавчої експертизи 2491/18-21 від 25.04.2018 покласти на обвинувачену, оскільки проведення експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого нею злочину.

Питання речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 371, 374, 395 КПК України та ст.ст. 65, 185 КК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід засудженій ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання, а саме з 24.07.2018.
Стягнути із засудженої ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення ВВ КНДІСЕ судово-товарознавчої експертизи 2491/18-21 від 25.04.2018 в сумі 286 (двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме мобільний телефон марки «Ergo» моделі «F181 Step» із сім картою мобільного оператора «Київстар» у корпусі червоно - чорного кольору, переданий, під розписку, на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 повернути останній.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: