ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/4492/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/447/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України
УХВАЛА
Іменем України

11 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.05.2018р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівка Донецької області, громадянин України, з середньо-технічною освітою, непрацюючий, неодружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-16.01.2017р. Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за: - ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 2(двох) років позбавлення волі;
-ч.2 ст.185 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі;
-ч.3 ст.185 КК України до 4(чотирьох) років позбавлення волі;
-ч.1 ст.357 КК України до 3(трьох) років обмеження волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупності злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, остаточно призначено 4(чотири) роки позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України з урахуванням вироку Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2017р. приєднано невідбуту частину покарання та остаточно призначено 4(чотири) роки 2(два) місяці позбавлення волі.
Згідно вироку, 07.08.2017р. близько 12год. 10хв., ОСОБА_7 знаходячись в кафе «Малібу», що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Гв. Широнинців, 15/46, діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з жіночої сумки, що належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності та знаходилась за барною стійкою вищевказаного кафе, таємно викрав грошові кошти в сумі 328грн. Таким чином, ОСОБА_7 , вчинив усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, однак свій злочинний намір до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки при спробі покинути місце скоєння вищевказаного кримінального правопорушення з викраденим майном, його дії були помічені власником кафе ОСОБА_9 , який і зупинив його, разом з викраденим майном.
Крім того, 25.09.2017р. близько 15год. ОСОБА_7 , перебував за адресою АДРЕСА_2 . Знаходячись за вказаною адресою, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 ,. проник в квартиру АДРЕСА_3 , розташовану за вищевказаною адресою, яка належить ОСОБА_10 , де помітив жіночу сумку, яка належить раніше не знайомій йому ОСОБА_11 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав гаманець в якому знаходились грошові кошти в сумі 1000грн. та банківська картка «А-банку», спричинивши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_11 на суму 1000грн.
Також, 25.09.2017р. близько 15год. ОСОБА_7 , перебував за адресою АДРЕСА_2 . Знаходячись за вказаною адресою, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 ,. проник в квартиру АДРЕСА_3 , розташовану за вищевказаною адресою, яка належить ОСОБА_10 , де помітив жіночу сумку, яка належала раніше не знайомій йому ОСОБА_11 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав гаманець, в якому знаходилась кредитна картка на ім`я потерпілої ОСОБА_11 ..
Крім того, 25.09.2017р. близько 15год. ОСОБА_7 , перебував за адресою АДРЕСА_2 . Знаходячись за вказаною адресою, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 ,. проник в квартиру АДРЕСА_3 , розташовану за вищевказаною адресою, яка належить ОСОБА_10 , де помітив жіночу сумку, яка належала раніше не знайомій йому ОСОБА_11 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав гаманець в якому знаходилась кредитна картка на ім`я потерпілої ОСОБА_11 , з якої згодом викрав грошові кошти в сумі 16000грн., чим спричинив їй майнову шкоду на суму 16000грн.
Крім того, 28.10.2017р. перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Благовіщенська, 1«А», близько 16год. ОСОБА_7 знайшов гаманець, в якому знаходилися ключі від квартири. ОСОБА_7 зрозумів, що гаманець, який він знайшов, належить одному з двох чоловіків, які щойно вийшли з кафе. Таким чином, у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 прослідкував за чоловіками з метою дізнатися точну адресу квартири та здійснити крадіжку. 28.10.2017р. близько 23год. ОСОБА_7 , маючи при собі ключі власника квартири, незаконно проник у квартиру ОСОБА_12 , розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . Знаходячись за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з квартири плазмовий телевізор «LG» моделі «42PJ250» вартістю 4200грн., та праску «Technika» модель «ТК-1168» вартістю 55грн. Після скоєння даного правопорушення ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши матеріальний збиток ОСОБА_12 на загальну суму 4255грн.
Крім того, 31.10.2017р. близько 16год. ОСОБА_7 , перебував в приміщені магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованому за адресою АДРЕСА_5 , де в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з картонового ящику, що знаходився на прилавку, грошові кошти в сумі 3000грн., які належали потерпілій ОСОБА_13 , чим спричинив їй майнову шкоду на вказану суму.
Обвинувачений, в своїй апеляційній скарзі не оскаржуючи встановлені обставини та кваліфікацію просить вирок суду в частині призначення покарання змінити шляхом пом`якшення йому остаточного покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційні вимоги, з`ясувавши позицію прокурора, який вважав вирок суду правомірним, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно вироку (т.1 а.с.161-164) фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, який позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією, яку дав суд першої інстанції діям обвинуваченого щодо вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за ч. 2 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у житло за ч.3 ст.185 КК України, а таємне викрадення офіційного документу за ч. 1 ст.357 КК України.

Виходячи з вищевикладеного, перевіряючи апеляційні доводи, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , районний суд вказав, що врахував: ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої, середньої тяжкості та тяжкого злочинів; особу обвинуваченого, який раніше судимий, злочин вчинив під час відбування покарання, призначеного йому з випробуванням.
Обставинами, які згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття, а рецидив злочинівобставиною, яка обтяжує покарання.

Виходячи з цього, районний суд правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_7 , слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями частин статей за якими його визнано винним, а остаточне покарання відповідно до ст.ст.70, 71 КК України, яке не можна вважати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України.

Так, призначивши за ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі районний суд достатньо врахував рекомендації, які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому не припустився порушення передбаченого ст.414 КК України оскільки таке покарання неможна вважати явно несправедливим через м`якість чи суворість.

Призначаючи же остаточне покарання відповідно до ст.ст.70, 71 КК України, суд першої інстанції не припустився порушень і фактично збільшив розмір призначеного покарання лише на два місяці, що, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, за переконанням колегії суддів, відповідають меті та загальним засадам призначення покарання встановленим у ст.ст.50, 65 КК України.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.05.2018р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, - у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді