Справа № 163/30/18 Провадження №11-кп/802/59/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 31 травня 2018 року, яким -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Макіївка Донецької області, тимчасово проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, судимий вироком апеляційного суду Волинської області від 11.06.2015 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ч.4 ст.358 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 25.10.2017 за ст.391 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України призначено покарання у вигляді 2 років 4 місяців позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України звільнено по відбуттю покарання із залу суду,
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;
-за ч.3 ст.186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;
-за ч.1 ст.309 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_8 до відбування покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено попередній заставу.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк його тримання під вартою з 18 листопада 2017 року по 27 квітня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він близько 14год. 18 листопада 2017 року, з корисливих мотивів і для реалізації умислу на заволодіння чужим майном, вийнявши віконну раму, проник в будинок АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав належні ОСОБА_10 готівкові кошти в сумі 1000 гривень та 5 доларів США, що за курсом НБУ становили 132,38 гривні і разом знаходились у гаманці в шафі спальної кімнати.
Він же, близько 15год. 18 листопада 2017 року з метою заволодіння чужим майном через незачинені вхідні двері проник в будинок АДРЕСА_2 , звідки повторно викрав належні ОСОБА_11 ноутбук «Asus» із навушниками «IWON», мобільний телефон «Lenovo» з телефонною карткою мережі «Київстар», мобільний телефон «Samsung» з телефонною карткою мережі «Київстар», мобільний телефон «Samsung Duos», ліхтарик «Police», гаманець, ніж складальний «Gerber» загальною вартістю 14350 гривень. Помістивши викрадені речі в пакет, ОСОБА_8 вийшов з будинку і був помічений потерпілим ОСОБА_11 . Після запитань потерпілого про його особу і причини перебування на території домоволодіння ОСОБА_8 вибіг за межі подвір`я з викраденими речами, однак був затриманий ОСОБА_11 .
Крім цього, ОСОБА_8 незаконно придбав без мети збуту психотропну речовину амфетамін масою 0,298г. і, помістивши його у згорток одногривневої купюри, перевіз в село Римачі, зберігаючи при собі в кишені куртки. Після затримання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 ОСОБА_8 викинув згорток з амфетаміном на трав`яне покриття подвір`я.
У поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені, оскільки будь-яких прямих доказів, які б вказували про вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ч.1 ст.309 КК України органами досудового розслідування не здобуто. Також вказує, що суд необгрутонвано прийшов до висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.186 КК України, оскільки даний злочин був вчинений таємно. Просить вирок суду першої інстанції за ч.3 ст.185 та ч.1 ст.309 КК України скасувати та виправдати обвинуваченого, а дії обвинуваченого за ч.3 ст.186 КК України перекваліфікувати на ч.3 ст.185 КК України та призначити відповідне покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який скаргу обвинуваченого заперечив, захисника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно та поєднаному з проникненням у житло; відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно та поєднаному з проникненням у житло; незаконного придбання, зберігання, перевезення психотропної речовини без мети збуту. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що дійсно за вказаних обставин місця та часу обвинувачений вчинив крадіжку та грабіж, а також зберігав при собі психотропну речовину.

Окрім того, потерпіла ОСОБА_10 чітко і послідовно вказувала про суму викрадених коштів. Дані показання підтверджуються і показаннями свідка ОСОБА_12 , яка, будучи безпосередньо допитаною в судовому засіданні, показала, що потерпіла повідомляла про крадіжку та розмір коштів. Ставити під сумнів показання вказаних потерпілої та свідка в апеляційного суду немає, не наведені такі підставі і в апеляційній скарзі.

Факт вчинення крадіжки з будинку потерпілої ОСОБА_10 підтверджується і протоколом огляду місця події.

Більше того, згідно з висновком експерта №836, слід низу взуття, виявлений під час огляду місця події в господарстві ОСОБА_10 , залишений таким же за конструкцією, формою і характеристикою підошви взуттям, як і вилучене у ОСОБА_8 під час його особистого обшуку.
Таким чином, версія сторони захисту про те, що обвинувачений перебував в будинку потерпілої ОСОБА_10 , однак нічого не викрадав, не знайшла свого підтвердження в суді.

Також потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що він затримував обвинуваченого, якого виявив на подвір`ї та який почав втікати з його речами. Дані показання об`єктивно підтвердили і свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Такі показання є чіткими та послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Той факт, що обвинувачений дійсно за вказаних обставин місця та часу вчинив викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 не заперечується і самим обвинуваченим.

З суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, зміст умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

На думку апеляційного суду, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

За таких обставин, враховуючи той факт, що обвинувачений не мав можливості розпоряджатися викраденим майном, при його виявленні потерпілим, почав втікати, після чого і був затриманий з майном потерпілого, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслудвання як грабіж, а не як крадіжка.

Щодо обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України суд зазначає наступне.
Потерпілий ОСОБА_11 і свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердили, що під час затримання обвинувачений викидав з кишень різні речі, при цьому свідок ствердно заявив, що особисто бачив, як обвинувачений викинув невеликий паперовий згорток, в якому пізніше працівники поліції виявили білий порошок.
Виявлення купюри з порошком поряд із іншими викинутими предметами підтверджуєтьсяпротоколом огляду місця події, а також показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 .
Відповідно до висновку експерта №874, виявлена під час огляду місця події порошкоподібна речовина білого кольору, що була поміщена в одногривневу купюру, містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін масою 0,298г. в перерахунку на амфетамін-основу.
Сукупність вказаних доказів дала суду першої інстанції прийти до обгрунтованого висновку, що саме обвинувачений викинув купюру, де відповідно до висновку експерта знаходився амфетамін.
Дана судом першої інстанції належна оцінка і показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 , які обґрунтовано спростовані судом, з чим погоджується і апеляційний суд.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом як прийти до обгрутованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів, так і спростовувати версію сторони захисту про непричетність до даних злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до законного висновку, що ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло, а також незаконне придбання, зберігання, перевезення психотропної речовини без мети збуту, тому дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.309 КК України.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, на думку апеляційного суду, апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 31 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді