н/п 1-кп/490/868/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 490/8869/18

Номер провадження № 1-кп/490/868/2018

04.12.2018 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 12.07.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Молодецьке, Кіровоградського району, Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2017 року ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2017 року матрос ОСОБА_4 призначений на посаду навідника 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 2 роти морської піхоти військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року, на території України почав діяти особливий період та тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини, останній дотримувався встановленого порядку несення військової служби.

Разом з тим, 11 січня 2018 року о 08 год. 30 хв. матрос ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , без поважних причин та у подальшому перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

22 січня 2018 року о 09 год. 30 хв. матрос ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини та продовжив несення служби.

Крім цього, 24 січня 2018 року о 08 год. 30 хв. матрос ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, повторно протягом року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 без поважних причин та у подальшому перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

26 липня 2018 року о 09 год. 30 хв. матрос ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Миколаївського гарнізону, повідомивши про себе як про особу яка самовільно залишила військову частину.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно самовільно залишив військову частину, оскільки часто хворів і вирішив вилікуватися вдома. Провину визнав в повному обсязі, щиро покаявся, просив суд суворо його не карати, так як має на утриманні двох малолітніх дітей. Зазначив, що висновки для себе зробив і більше злочинів вчиняти ніколи не буде.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він, умисними діями, самовільно залишив військову частину без поважних причин, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітній дітей, офіційно непрацевлаштований, характеризується посередньо, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Згідно наданої суду доповіді старшого інспектора Центрального районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_5 , ризик вчинення обвинувачуваним ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення зі зізнанням.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді тримання під вартою, з випробуванням,на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку два роки, не вчинить нового злочину, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає необхідним, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 відповідні обов`язки, а саме:: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази уданому кримінальному провадженні відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 2-х (двох) років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1