Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/766/2018 Справа № 641/7151/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комінтернівського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002168 від 25 вересня 2018 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 25.09.2018 приблизно о 10:10, знаходячись в приміщені аптеки № 1 ТОВ «ВІМ», розташованої за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, 159, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до прибиральниці ОСОБА_6 , та утримуючи її руками за плечі, висловив вимогу щодо відкриття дверей, які ведуть до території касової зони, що недоступна стороннім особам.

Провізор ОСОБА_7 , розуміючи злочинний намір ОСОБА_5 , вийшла до торгівельного залу аптеки та відвернула увагу останнього, в результаті чого ОСОБА_5 відпустив прибиральницю, яка в подальшому разом з ОСОБА_7 забігли до приміщення касової зони, зачинивши двері на замок, тим самим унеможливили проникнення ОСОБА_5 до території касової зони.

ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, рукою розбив скло касової зони, та намагався перелізти в середину, при цьому вимагаючи від провізора надати йому грошові кошти в сумі 1000 грн.

В цей час ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відштовхуючи ОСОБА_5 , намагались перешкодити його злочинним діям, спрямованим на проникнення до території касової зони, однак останній не реагував на законні вимоги працівників аптеки, та долаючи їх опір, продовжував спроби проникнення до території касової зони через розбите ним скло вітрини, висловлюючи вимогу надання йому грошових коштів.

ОСОБА_7 натиснула кнопку виклику охорони та з метою затягти час і відволікти увагу ОСОБА_5 від спроб перелізти через розбите скло вітрини, стала кидати грошові кошти дрібними купюрами на підлогу торгівельного залу аптеки.

ОСОБА_5 , продовжуючи висловлювати вимоги надання йому грошей саме в сумі 1000 гривень, почав збирати з підлоги гроші, тим самим здійснив спробу відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у інше приміщення, однак свій злочинний намір не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, бо був затриманий співробітниками ТОВ «Охорона та безпека плюс», які прибули на місце за спрацюванням тревожної кнопки.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, а саме незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням в інше приміщення.

У судовому засіданні ОСОБА_5 , вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро покаявся та суду пояснив, що дійсно 25 вересня 2018 року близько 10:10 зайшов в аптеку за адресою: м. Харків, пр.-т. Гагаріна, 159, де хотів купити щось з змістом спирту у своєму складі. Але, оскільки він вже перебував у стані алкогольного сп`яніння, працівник аптеки йому відмовив. Він, бажаючи проникнути у касову зону, підійшов до прибиральниці, утримував її руками за плечі та вимагав відкрити двері, розбив скло прилавку, хотів через нього перелізти та вимагав видати йому гроші. Приблизно в цей же час працівники аптеки натиснули кнопку виклику охорони та його затримали, а до цього працівники аптеки кидали йому гроші на підлогу, купюри були дрібні. Дані гроші у подальшому й були вилучені з підлоги.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_5 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Представник потерпілого ОСОБА_8 надав суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності та згоду на розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також зазначив, що претензій матеріального характеру до ОСОБА_5 не має, шкода йому повністю відшкодована, просить суворо ОСОБА_5 не карати.

Враховуючи, що ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінального правопорушення, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням в інше приміщення.

При вирішенні питання щодо обрання міри покарання ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У своєму рішенні «Ізмайлов проти Росії» Європейський суд зазначив, що «для того, що втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості вчиненого правопорушення та не становити особистого надмірного тягаря для особи» ( рішення ЄСПЛ від 06.11.2008р.).

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується задовільно, у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває, страждає захворюванням - гепатіт «С», має стійкі соціальні зв`язки, оскільки мешкає разом з матір`ю ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_10 , а також цивільною дружиною ОСОБА_11 , яка перебуває на обліку по вагітності.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують його покарання по справі відсутні.

Суд також враховує досудову доповідь, яка надана Слобідським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, згідно якої виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високого або дуже високого ризику небезпеки для суспільства.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, але враховуючи дані про його особу, характеристику ОСОБА_5 , відсутність тяжких наслідків від вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, наявність у ОСОБА_5 захворювання, а саме « ОСОБА_12 », думки представника потерпілого, який не наполягає на покаранні у вигляді позбавлення волі, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід, обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінити з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України відсутні.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року на грошові кошти номіналом 20 грн. 2 купюри, номіналом 10 грн. 2 купюри, номіналом 1 грн. 3 купюри зняти.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, якщо він протягом випробувального строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично заявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінити з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби.

Покласти на засудженого ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обов`язок:

1.не залишати місце постійного мешкання, а саме кв. АДРЕСА_2 з 21:00 до 06:00 наступного дня без дозволу суду.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2018 року на грошові кошти номіналом 20 грн. 2 купюри, номіналом 10 грн. 2 купюри, номіналом 1 грн. 3 купюри зняти.

Речовій докази: грошові кошти номіналом 20 грн., серії ТЄ 9823522, ТВ 6299617, номіналом 10 грн., серії ЦИ 4146907, ЦЄ 5482323, номіналом 1 грн., серії ТВ 8985551, СЄ 3962364, ТЄ 2897787 повернути представнику потерпілого ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського Апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя - ОСОБА_1