ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1428/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/46/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

секретаря ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 18 січня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18 січня 2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУ Національної поліції в Тернопільській області погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 301 597 грн. із покладенням на нього відповідних обовязків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 23 год 59 хв. 17 березня 2019 р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, оскільки вважає її незаконною та необгрунтованою, та постановити нову ухвалу, якою запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 змінити на особисте зобовязання або домашній арешт, а у випадку залишення без зміни - зменшити суму застави.

Зокрема зазначає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що слідчий суддя повинен був провести аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема, практика ЄСПЛ, яка відповідно до частини 5 статті 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України (Рішення у справі «Смирнова проти Росії», скарги № 46133/99 та 48183/99, від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» тощо).

Також стверджує, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України. Обрання тримання під вартою із заставою більше від максимального розміру, передбаченого щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України та є непомірно великою сумою для нього.

Крім того, вважає, що слідчим жодним чином не обґрунтовано вручену підозру. Зазначає, що за ч. 1 ст. 307 КК України підозра грунтується виключно на даних оперативної закупілі, матеріали якої ще необхідно буде дослідити під час судового розгляду, а підозра щодо вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, грунтується на припущеннях. Стверджує, що слідчий, а в подальшому і слідчий суддя, не спираючись на будь-які докази, припустили, що ОСОБА_7 зберігав «метамфетамін» з метою збуту.

Також зазначає, що судом не взято до уваги те, що матеріальна шкода відсутня, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, злочин не направлений проти життя та здоров`я, відповідно до довідки Тернопільської комунальної клінічної лікарні хворіє на важку форму діабету.

Вказує, що жоден ризик, передбачений статтею 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. Підозрюваному ОСОБА_7 не має сенсу переховуватись від органів слідства, так як він розуміє, що при переховуванні сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання покарання у вигляді позбавлення волі. Також він не зможе впливати на свідка, оскільки останній є залегендованою особою. Жодних доказів, які б прямо підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 статтею 307 Кримінального кодексу України, немає.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника із наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003283 від 05 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

У клопотанні зазначено, що 05 листопада 2018 року в Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт ст. о/у УПН КП ГУНП в Тернопільській області про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів отримано достовірну інформацію, що гр. ОСОБА_10 , житель м. Тернополя, протягом тривалого періоду часу займається збутом психотропних речовин метамфетаміну споживачам наркотиків на території м. Тернополя.

05 листопада 2018 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0003283 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Також, 16 січня 2019 року до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт заступника начальника УПН ГУНП в Тернопільській області про те, що у ході проведення обшуку у рамках кримінального провадження за № 0003283 від 05 листопада 2018 року за місцем проживання ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 виявлено та вилучено 13 поліетиленових пакетів на застібку із кристалічною речовиною, таблетку із відтиском на ній літери Ф, половину такої ж таблетки, згорток із подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, які останній зберігав з метою збуту.

17 січня 2019 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №000194 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Того ж дня кримінальні провадження № 0003283 від 05 листопада 2018 року та №000194 від 17 січня 2019 року обєднані в одне кримінальне провадження за № 0003283.

Також, 17 січня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

18 січня 2019 року слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке того ж дня слідчим суддею було задоволено та визначено розмір застави у сумі 301 597 грн. із покладенням на нього відповідних обовязків у випадку її внесення.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахувавши те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, його вік, сімейний та майновий стан, інші обставини справи, прийшов до висновку про неможливість застосування більш мякого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою із визначенням суми застави, яка достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_7 покладених на нього обовязків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у виді взяття під варту, суд перевірив, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена прокурором та сумнівів не викликає.

Під час розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам - є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи. Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , відомості про його особу, спосіб життя та соціальні звязки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (Лабіта проти Італії № 26772/95).

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов вірного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави саме в сумі 301 597 грн.

Крім того, слідчий суддя правильно звернув увагу і на те, що ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим у інших інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, обвинувальні акти щодо яких знаходяться у Тернопільському міськрайонному суді, знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення, що, на думку колегії суддів, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку як особи, яка, перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти й інші кримінальні правопорушення, отже, вказує на наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, інші дані про його особу, які наведені у клопотанні слідчого та яким під час судового засідання слідчим суддею була надана вірна оцінка, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід із встановленням розміру застави у вказаній сумі з покладенням на нього відповідних обовязків, у разі внесення такої зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Також слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, а тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

За таких обставин ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та обрання підозрюваному ОСОБА_7 більш мякого запобіжного заходу, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18 січня 2019 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи