Справа № 538/1923/18
Провадження № 1-кп/539/121/2019
УХВАЛА
про заміну запобіжного заходу
10 травня 2019 року Лубенський міськрайонний суд
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В :
Згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296, ч.2 ст.263 КК України.
Ухвалою суду від 11.01.2019 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, строком на 60 днів, тобто до 12 березня 2019 року 16 години 00 хвилин, а саме : до Полтавської обласної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева (м. Полтава, вул.Медична,1).
Під час судового розгляду прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
Також до суду звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_4 з клопотанням про зміну запобіжного заходу, мотивуючи тим, що приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, судом не було враховано наявність у обвинуваченого родини та міцних соціальних зв`язків.
Відповідно до вимог Глави 18 КПК України на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину, що ризики існують, але і ту, що вони не зменшились і застосування запобіжного заходу є обґрунтованим.
Досудове слідство завершене, свідки допитані, речові докази зібрані, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не обґрунтоване.
Відповідно до вимог п.п. 3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховуватися обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового покарання, але це слід робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України прокурором не доведено.
Що стосується ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, який передбачає можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, даний ризик не повинен сприйматися судом абстрактно без жодного доказу на його обґрунтування, а сукупність доказів перевіряється судом - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до вимог ч. З ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ( п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину.
Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111-112 рішення від 1 березня 2007 року п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року). Обставини справи свідчать про неодноразовий розгляд національними судами питання законності тримання заявника під вартою, однак відповідні судові рішення не повною мірою враховували вимоги п. 4 ст. 5 Конвенції. Зокрема, у цих рішеннях наведений стандартний набір підстав тримання заявника під вартою, беї урахування критерію їх достовірності/недостовірності та конкретної ситуації, шо склалася.
З метою запобігання ризикам, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду, захисник прохає змінити запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на запобіжний захід у вигляді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, а саме дружині ОСОБА_7 .
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства та суду.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 13.12.2018 року ОСОБА_6 в період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної.
У період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, іспитований не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними .
Згідно ч.1, ч.4 ст.503 КПК, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:
1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;
2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Згідно ст.508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:
1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;
2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.
Одночасно суд враховує, що згідно ч.1 ст.512 КПК України, судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється в судовому засіданні з участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.
Враховуючи, доводи захисника обвинуваченого, викладені ним у своєму клопотанні, суд погоджується з тим, що маються підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку на запобіжний захід у вигляді передання його на піклування його дружині ОСОБА_7 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції у Полтавській області).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.177, 503, 508 КПК України,-
У Х В А Л И В :
Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити запобіжний захід, обраний згідно ухвали Лубенського міськрайонного суду від 11.01.2019 року та продовженого, згідно ухвали суду 12.03.2019 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку на запобіжний захід у вигляді передання ОСОБА_6 на піклування його дружині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з обов`язковим лікарським наглядом.
В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку - відмовити.
Залучити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до участі в судовому розгляді кримінального провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , в якості законного представника.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1