Справа № 159/3636/17
Провадження № 1-кс/159/18/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2019 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
заявника ОСОБА_4
представника заявника ОСОБА_5
слідчого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу за заявою ОСОБА_4 про відвід слідчого та прокурора,
в с т а н о в и в :
Згідно ч.1 ст.77 КПК України:

1. Прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Наведені у заяві про відвід обставини не викликають обґрунтованих сумнівів в неупередженості прокурора та слідчого.

Згідно ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Прокурор, слідчий, користуючись своїми повноваженнями, самостійно приймають процесуальні рішення або ж не приймають їх. Незгода іншого учасника кримінального провадження з рішеннями прокурора і слідчого не може, сама по собі, стати підставою для відводу останніх. Цей учасник має відстоювати свою позицію на основі змагальності і доведення своєї правоти, а не просто усувати з процесу учасника, який з ним не погоджується або діє не так, як він вважає за потрібне.

Між сторонами існує розбіжність правових позицій в питанні строків досудового розслідування. Ця розбіжність не може усуватись шляхом усунення з процесу представників сторони обвинувачення, оскільки є саме розбіжністю правових позицій через неоднакове тлумачення норм КПК, а не проявом упередженості прокурора та слідчого.

Твердження заявника про «замовний» характер кримінального провадження, існування «відпрацьованої схеми протиправного заволодіння автомобілем», виставлення слідчим умов заявнику в обмін на обіцянку повернення автомобіля, вимагання у заявника неправомірної вигоди має бути підтверджене бодай чим, крім самого твердження. Голослівне твердження не може бути підставою для відводу за ситуації, коли слідчий це твердження заперечує.

Та обставина, що заяви щодо неправомірних дій слідчого та прокурора внесені в ЄРДР, не може бути, сама по собі, бути підставою для відводу останніх, оскільки для внесення в ЄРДР, згідно КПК, достатньо самої заяви, її обґрунтованість встановлюється після внесення. Заявник не навів, встановлених цими кримінальними провадженнями, обставин, які можуть стати підставою для відводу слідчого чи прокурора.

Відвід слідчого чи прокурора не є єдиним засобом захисту порушених прав. КПК передбачає інші засоби такого захисту.

Зокрема, порушення слідчим процедури обшуку, про що стверджує заявник, може призвести до визнання встановлених під час обшуку обставин недопустимим доказом.

Проведення слідчих дій поза межами строків досудового слідства може призвести до визнання здобутих під час цих слідчих дій доказів недопустимими.

Порушення порядку огляду автомобіля як речового доказу може зумовити майнові претензії володільця автомобіля, якщо внаслідок такого порушення завдана шкода.

Незаконний розшук, якщо він зумовив збитки, може стати підставою для тих же майнових вимог.

Щодо розшуку кожна з сторін настоює на своїй позиції: сторона обвинувачення вважає розшук правомірним, а сторона захисту ні. Таку розбіжність може усунути суд, саме по собі її існування не є підставою для відводу.

Те саме стосується, незаконного, на думку сторони захисту, зупинення кримінального провадження.

Невиконання слідчим та прокурором вимог КПК у ході кримінального провадження, зокрема, ненадання стороні захисту інформації щодо розслідування, невнесення необхідних відомостей в ЄРДР, можуть стати підставою для відводу, якщо вони викликають обґрунтовані сумніви в їх неупередженості. Тобто, вони мають бути настільки злісними, що жодних розумних сумнівів у тому, що слідчий та прокурор є упередженими, не залишається.

У цьому випадку наведені заявником можливі порушення слідчим та прокурором вимог КПК можуть привести до висновку про певний рівень їх недбалості, а не про їх упередженість.

Як було сказано, КПК передбачає достатньо засобів захисту проти недбалості слідчого та прокурора і їх відвід, у випадку, якщо не встановлена упередженість прокурора та слідчого, не є цим засобом.

Слідчий суддя в рамках розгляду заяви про відвід слідчого та прокурора не вправі перевіряти і встановлювати будь-що, крім самого факту упередженості слідчого та прокурора, зокрема, перевіряти законність оголошення розшуку, зупинення кримінального провадження, правильність проведення обшуку та огляду речового доказу.

Для такої перевірки необхідно оскаржувати конкретну слідчу дію і вказати у заяві, яким чином слід усунути порушення.

Тому суд не входить у вирішення вказаних питань і роз`яснює заявнику право звернутись до суду з відповідними вимогами.

Щодо доводів у заяві про неправомірність змісту клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, то суд дасть оцінку цим доводам під час розгляду самого клопотання, яке поки не відбулось.

Сам по собі цей зміст не приводить до однозначного, поза розумним сумнівом, висновку про упередженість прокурора та слідчого.

Слова слідчого щодо дій з речовим доказом, які, на думку заявника, розходяться з письмовими доказами у справі, не можуть бути підставою для відводу. Ці слова можуть породити сумнів у законності проведення огляду речового доказу, що вимагатиме пояснень сторони обвинувачення існуючої суперечності між словами та доказами. Тобто, ці суперечності усуваються засобами змагальності процесу, а не шляхом відводу.

Питання щодо відсутності підстав для зупинення кримінального провадження, як зазначалося вище, має вирішуватися не в рамках заяви про відвід, де вирішується лише питання упередженості слідчого та прокурора, а в рамках оскарження відповідних процесуальних дій з зазначенням у прохальній частині способу усунення порушення.

Те саме стосується процесуального рішення про розшук заявника та питання про закінчення строків досудового розслідування.

У випадку, якщо слідчий не надає копії постанов про вчинення процесуальних дій, можлива вимога про бездіяльність слідчого і зобов`язання його їх надати.

Саме по собі не надсилання слідчим копій постанов не свідчить про умисність його дій і упередженість, а, як було сказано вище, може свідчити про певний рівень його недбалості та незнання вимог КПК.

КПК, як було сказано, містить достатньо засобів захисту від такої недбалості і серед них є оскарження бездіяльності слідчого, яким заявник може скористатися.

Відвід є виключним заходом, коли існують обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого і прокурора.

Між відводом і принципом змагальності має бути розумний баланс. Недопустимо усувати учасника процесу, який змагається з тобою, при першій ліпшій нагоді, користуючись його помилками, шляхом довільного тлумачення цих помилок як умисних дій.

Задоволення відводу у випадку, коли сторона, не використавши інших способів захисту, прагне усунути незручного суперника, порушить принцип змагальності, що є недопустимим.

Суд не вбачає упередженості слідчого і прокурора і в задоволенні заяви про відвід відмовляє.

Керуючись ч.1 ст.22, ч.1 ст.77, ч.3 ст.80, ч.2 ст.81 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого та прокурора відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7