У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю представника Ужгородської міської ради ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000036 старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері службової та господарської діяльності СУГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу розслідування злочинів у сфері службової та господарської діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_4 за погодження з прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону капітан юстиції ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно.
В обґрунтування клопотання слідчий вказує на те, що на обліку квартирно-експлуатаційному відділі м. Мукачеве знаходиться земельна ділянка загальною площею 15,5528 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право постійного користування якою оборонним відомством посвідчується державним актом від 16 серпня 2002 року І-ЗК № 001247.
29 грудня 2007 року Ужгородською міською радою Закарпатської області прийнято рішення № 565 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок», відповідно до п. 4 якого органом місцевого самоврядування припинено право постійного користування КЕВ м. Мукачеве на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,3272 га по АДРЕСА_1 . Цим же рішенням вказана земельна ділянка переведена до земель запасу міста.
Незважаючи на те, що Міністром оборони України рішення про надання згоди на припинення користування земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,3272 га по АДРЕСА_1 не приймалось, органу місцевого самоврядування квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве земельна ділянка не передавалася, Ужгородська міська рада своїм рішенням від 29 грудня 2007 року № 565 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок» (п. 4) фактично вилучила вказану земельну ділянку із володіння (користування) Міністерства оборони України.
Ужгородська міська рада своїм рішенням від 16 квітня 2010 року № 1404 передала у приватну власність громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 земельні ділянки площею 0,1 га кожна, які у подальшому за договорами купівлі-продажу продані ОСОБА_11 .
Рішеннями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2014 року у справі № 308/5253/14-ц, від 6 серпня 2014 року у справі № 308/5262/14-ц, від 2 вересня 2014 року у справі № 308/5256/14-ц, від 23 вересня 2014 року у справі № 308/5267/14-ц, від 24 вересня 2014 року у справі № 308/5258/14-ц від ОСОБА_11 витребувано земельні ділянки площею 0,1 га кожна, що входять до складу земельної ділянки військового містечка № 42 по АДРЕСА_1 та визнано недійсними державні акти на право власності на вказані земельні ділянки.
Надалі вказані 5 земельних ділянок обєднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :57:001:0065, яка за договором міни від 17 березня 2017 року перейшла у власність Ужгородської міської ради, а раніше неодноразово відчужувалась третім особам на підставі цивільно-правових угод.
Так, 12 липня 2013 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_11 передав земельну ділянку з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по АДРЕСА_1 у власність товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРУН-ПЛЮС».
13 серпня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРУН-ПЛЮС» продало вказану земельну ділянку товариству з обмеженою відповідальністю «БУРШТИН-ЕНЕРГОБУДПОСТАЧ».
30 жовтня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «БУРШТИН-ЕНЕРГОБУДПОСТАЧ» за договором купівлі-продажу передало земельну ділянку у власність товариству з обмеженою відповідальністю «ПАНТІОН-РЕЗЕРВ».
08 червня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПАНТІОН-РЕЗЕРВ» уклало договір купівлі-продажу земельної ділянки з публічним акціонерним товариством «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ».
17 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «КОНЦЕРН ГАЛНАФТОГАЗ» та Ужгородською міською радою укладено договір міни, за умовами якого у власність Ужгородської міської ради перейшла земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га по вул. Гагаріна, 28в у м. Ужгород.
Земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, усупереч волі держави в особі уповноважених органів Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве, з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, так як земельна ділянка площею 0,5 га по вул. Гагаріна в м. Ужгороді, яка входить до складу військового містечка №42, згідно державного акту на право постійного користування землею І-ЗК №001247.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів щодо організації заборони посадовим особам Ужгородської міської ради виносити на розгляд сесії міської ради питання щодо вказаної земельної ділянки, у зв`язку з її значенням, як речового доказу у кримінальному провадженні, призведе до вибуття земельної ділянки з власності громади.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_4 в судовое засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду були повідомлені належним чином , про причини неявки слідчого суддю не повідомили. Відповідно до приписів ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Представник власника земельної ділянки Ужгородської міської ради ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказує на те, що матеріали справи не містять обгрунтованих , беззаперечних та однозначних доказів того, що земельні ділянки витребувані прокурором у 2014 році об`єднані в одну з кадастровим номером :57:001:0065. В матеріалах справи відсутня технічна документація з об`єднання/ поділу земельної ділянки. Окрім того, земельна ділянка з кадастровим номером :57:001:0065 площею 0,5 га є об`єктом цивільно - правового спору, який перебуває на розгляді Західного апеляційного господарського суду. Просив відмовити в задоволенні клопотання.
Заслухавши заперечення представника власника земельної ділянки Ужгородської міської ради ОСОБА_12 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом розслідування злочинів у сфері службової та господарської діяльності СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000036 від 02.06.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Злочином, передбаченим ч.1 ст. 364 КК України, є зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином, арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів (в тому числі цінних паперів, грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідність майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України означає, що воно є матеріальним обєктом, який був знаряддям кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу: можливості приховування майна, його пошкодження, псування,знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
В ході даного кримінального провадження досліджуються обставини, щодо незаконного усупереч волі держави в особі уповноважених органів Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве вибуття земельної ділянки з державної власності, з порушенням установленого законом порядку та інтересів держави, так як земельна ділянка площею 0,5 га по АДРЕСА_1 входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 , що стверджується державним актом на право постійного користування землею І-ЗК №001247.
Як встановлено, земельна ділянка кадастровий номер :57:001:0065 , площею 0,5 га перебуває у комунальній власності , власником є Ужгородська міська рада на підставі договору міни від 17.03.2017 року , що стверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 144654663 від 09.11.2018 року.
На думку слідчого судді, на момент звернення з клопотанням до слідчого судді слідчий мав у своєму розпорядженні відомості, які давали підстави підозрювати, що земельна ділянка є предметом кримінального правопорушення і, у всякому разі, може бути використана, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Ці ж відомості давали підстави припустити існування ризику їх відчуження і перешкоджання у такий спосіб кримінальному провадженню.
З огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Слідчий суддя встановивши фактичні обставини накладення арешту на земельну ділянку вважає, що накладення арешту на земельну ділянку саме у формі заборони посадовим особам Ужгородської міської ради виносити на розгляд сесії Ужгородської міської ради питання щодо земельної ділянки за кадастровим номером :57:001:0065, по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,5 га. є найменш обтяжливим , не позначається негативно на інтересах інших осіб, та забезпечить збереження речових доказів та не призведе до передачі майна.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000036 старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері службової та господарської діяльності СУГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_5 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт у вигляді заборони посадовим особам Ужгородської міської ради вносити на розгляд сесії Ужгородської міської ради питання щодо земельної ділянки по вул. Гагаріна в м. Ужгороді за кадастровим номером :57:001:0065, площею 0,5 га у зв`язку з належністю земельної ділянки до земель оборони та є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня іі оголошення.
Повний текст ухвали складено і проголошено 04.03.2019 року о 10 45 годині.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1