ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/833/19
Провадження № 1-кс/362/350/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

начальника відділення СВ Васильківського відділу

поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання начальника відділення СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, -
в с т а н о в и в:
11.02.2019 року начальник відділення СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 09.02.2019 року, близько 01 год. 00 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не можливо), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зустрівся з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході спілкування ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 спільно вчинити крадіжку шин з території шиномонтажу, розташованого по АДРЕСА_1 , на пропозицію ОСОБА_6 , ОСОБА_8 погодився, тим самим вступивши в злочинну змову між собою.

Розподіливши ролі кожного і домовившись про спільне вчинення таємного викрадення чужого майна, яке перебуває на території шиномонтажу за адресою: АДРЕСА_1 ., ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 , 09.02.2019 року приблизно о 05 годині 00 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не можливо), приїхали до вищезазначеного шиномонтажу, де реалізуючи свій прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до металевої стійки, на якій розміщені гумові шини до автомобілів, та шляхом пошкодження металевого тросу на якому розміщені шини, вчинили крадіжку гумових шин, в кількості 9 штук, які належать ОСОБА_9

09.02.2019 року, о 07 годині 00 хвилин, в м. Василькові, Київської області, по вул. Бурки, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-17).

09.02.2019 року о 16 годині 37 хвилин начальником відділення СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке погоджено прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_7 , яке відповідно до ч.1 ст. 278 КПК України, 09.02.2019 вручено останньому (а.с.18-19).

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується протоколом огляду місця події від 09.02.2019 року, протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_6 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 , протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_8 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий у клопотанні посилається на такі ризики: ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового злочину, затриманий безпосередньо після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, тому, з метою уникнення покарання, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, тобто наявні ризики, передбачені п.1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, під час досудового розслідування не встановлені всі матеріальні об`єкти, які були та могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дії, набуті кримінально протиправним шляхом, а також матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може знищені, сховані або спотворені вказані речі, а тому наявні ризики, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, а тому, може виникнути необхідність в додатковому допиті потерпілого в даному кримінальному провадженні. Крім цього, встановлені не всі обставини та очевидці вказаного кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 матиме можливість незаконно впливати на потерпілого вказана обставина свідчить наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 03.01.2019 року повідомлено про підозру Києво-Святошинським відділом поліції ГУНП в Київський області, тому орган досудового розслідування обґрунтовано приходить до висновку, що ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчий в клопотанні вказав, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

В клопотанні зазначено, що застосування застави щодо ОСОБА_6 є не можливим,оскількиперебуваючи на волі, останній може не з`являтися за викликом до органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, змінювати місця свого проживання, вчиняти нові кримінальні правопорушення та знищіти, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, які мають істотне значення в кримінальному проваджені, незаконно впливати на потерпілого в цьому кримінальному провадженні.

Застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_6 є не можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може не з`являтися за викликом до органів слідства з мето уникнення кримінальної відповідальності, змінювати місця свого проживання, вчиняти нові кримінальні правопорушення та знищіти, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, які мають істотне значення в кримінальному проваджені, незаконно впливати на потерпілого в цьому кримінальному провадженні.

Застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_6 є не можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній можезнищіти, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, які мають істотне значення в кримінальному проваджені, незаконно впливати на потерпілого в цьому кримінальному провадженні, не з`являтися за викликом до органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, змінювати місця свого проживання, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Слідчим в клопотанні вказано, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, останній може останній може не з`являтися за викликом до органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, змінювати місця свого проживання, вчиняти нові кримінальні правопорушення та знищіти, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, які мають істотне значення в кримінальному проваджені, незаконно впливати на потерпілого, вказане свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний може не з`являтися за викликом до органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, змінювати місця свого проживання, вчиняти нові кримінальні правопорушення та знищіти, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а тому більш м`який запобіжний захід не є можливим.

Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання та просив у його задоволенні відмовити, застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 ОСОБА_5 просив в задоволенні клопотання відмовити, оскільки ризиків передбачених ст. 177 КПК України прокурором та слідчим не доведено, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, оскільки його підзахисний має постійне місце роботи, проживання, одружений має на утриманні 11 місячного сина, характеризується за місцем проживання позитивно, що підтверджує його стійки соціальні зв`язки, раніше не судимий, викрадене майно повернуто потерпілому, сприяє досудовому слідству.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, а також матеріали кримінального провадження №0000208 від 09.02.2019 року, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному та його захиснику копії клопотання та матеріалів, що були вручені підозрюваному та захиснику 09.02.2019 року, о 17 год. 20 хв., приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості за якими 09.02.2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (а.с.5).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину 09.02.2019 року, о 07 годині 00 хвилин, в м. Василькові, Київської області, по вул. Бурки, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16-17).

09.02.2019 року о 16 годині 37 хвилин начальником відділення СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (а.с.18-19).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 19 серпня 2017 року ОСОБА_6 перебуває у зареєстрованому шлюбі (а.с.34).

Згідно до свідоцтва про народження від 28 березня 2018 року у ОСОБА_6 є батьком малолітнього ОСОБА_10 (а.с.35).

Відповідно до Характеристики виданої депутатом Васильківської міської ради Київської області ОСОБА_11 від 11.02.2019 року, гр. ОСОБА_6 за місцем проживання проявив себе виключно з позитивного боку, скарг від сусідів на нього не надходило, за свідченням сусідів зарекомендував себе як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами. Приймає участь в громадських зборах, і необхідних роботах, що проводяться на території міста, тощо (а.с.36).

За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").
Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числінаявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного,

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 185 КК України - позбавлення волі до п`яти років; його вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання; строк фактичного проживання у цій місцевості де він проживає самого народження; наявність в нього дружини, яка проживає разом з ним за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_2 , на утриманні має малолітню дитину, працюючий торговим представником Торгівельного дому ОСОБА_12 , за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується наданої характеристикою депутата Васильківської міської ради Київської області, те, що він раніше не судимий, а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
Прокурором та слідчим, окрім того, не підтверджено можливість ОСОБА_6 незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки останній повернув викрадене майно, посилання ж прокурора на те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення є недоведеними, та відсутні підстави вважати, що відносно ОСОБА_6 дієвим буде лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з матеріалів справи не вбачається.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, враховуючи дані, що характеризують особу підозрюваного, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя вважає, що необхідно відмовити в застосуванні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід, а саме: домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить продовження вчинення злочинів.

Керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, статтями 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 195, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання начальника відділення СВ Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України- відмовити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Василькова, Київської області, українця, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок:

- не залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період доби з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. строком на 60 днів до 09.04.2019 року включно;
- з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

- не відлучатися з м. Василькова без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю Васильківському відділу поліції ГУ Національної поліції в Київської області.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1