Справа № 369/175/19
Провадження №1-кс/369/106/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2019 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі захисника ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту у рамках кримінального провадження № 0003806 від 15.06.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту у рамках кримінального провадження № 0003806 від 15.06.2018 року.
На обґрунтування доводів клопотання заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року за результатами розгляду клопотання начальника слідчого відділення Центрального відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_5 , був накладений арешт на автомобіль марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , який є потерпілим у кримінальному провадженні №0003806 від 15.06.2018 року. Арешт вказаного майна, як захід забезпечення кримінального провадження, був застосований судом як міра збереження речового доказу зі слідами кримінального правопорушення, та у зв`язку з необхідністю проведення певних експертиз та інших передбачених КПК України слідчих дій, спрямованих на збирання доказів у кримінальному провадженні. До моменту ухвалення судового рішення про арешт майна, вказаний автомобіль з 15.06.2018 року по цей час перебуває на зберіганні на штраф-майданчику, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гостомель, вул. Садова, 20. Станом на цей час потреба в арешті автомобіля відпала та подальше його утримання на штраф-майданчику є недоцільним, виходячи з наступного.
Арешт автомобіля «М-2141» застосований 20.06.2018 року на початках досудового розслідування, коли була наявною потреба у збережені стану автомобіля, щоб дослідити механізм утворення дорожньо-транспортної пригоди шляхом проведення експертного дослідження. Станом на день подачі скарги автомобіль оглянутий за участю експерта, про що був складений протокол огляду в порядку встановленому КПК України та при цьому зроблені фотознімки його стану та пошкоджень. Таким чином, з урахуванням спливу розумних строків для проведення необхідних слідчих дій та проведення експертиз, для яких необхідна наявність автомобіля, та для прийняття відповідних процесуальних рішень, подальше перебування автомобіля потерпілого під арештом та забороною володіти та користуватися, повністю відпала.
В той же час, процесуальним законодавством передбачена можливість передання речового доказу, такого як автомобіль «М-2141», на відповідальне зберігання, зокрема власнику цього майна, що на думку заявника було б більш надійним та ефективним способом збереження майна.
Тому заявник просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2018 року,на автомобіль марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 ; скасувати заборону відчужувати, розпоряджатися та користуватися автомобілем марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова:
НОМЕР_4 судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав вимоги клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити.
У судове засідання слідчий Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
У судове засідання прокурор Києво-Святошинської місцевої не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0003806 від 15.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
В рамках зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2018 року за результатами розгляду клопотання начальника слідчого відділення Центрального відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_5 , накладений арешт на автомобіль марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , який є потерпілим у кримінальному провадженні №0003806 від 15.06.2018 р.
Слідчий суддя зазначає, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
При вирішенні клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує підстави для арешту майна, зокрема, що арешт майна застосовується з метою забезпечення збереження речових доказів, тощо.
04.01.2019 року до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2018 року.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В цей же час, відповідно до вимог частин першої та другої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на вільне володіння своїм майном.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в якій заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права користування, володіння річчю), порушує принцип правової визначеності та право власності володільця (користувача) майна, яке гарантується ЦК України, Конституцією України, ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.
На сьогоднішній день відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на автомобіль марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .
Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Тому, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя вважає за доцільне скасувати арешт на автомобіль марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 ; скасувати заборону відчужувати, розпоряджатися та користуватися автомобілем марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 132, 170-175, 309 372, КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту у рамках кримінального провадження № 0003806 від 15.06.2018 року задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2018 року,на автомобіль марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .
Скасувати заборону відчужувати, розпоряджатися та користуватися автомобілем марки «М-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 1987 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1