Постанова
Іменем України

20 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 643/726/18
провадження № 51-5227км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого на вирок Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2018 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Харкова,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. За вироком Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2017 року ОСОБА_6 було засуджено за частиною першою статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до положень статті 75 КК його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною першою статті 76 цього Кодексу.
2. ОСОБА_6 визнано винуватим у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження за обставин, детально викладених у вироку. Судом установлено, що 07 липня 2017 року в період з 18:00 до 21:30 у приміщенні на АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник конфлікт. ОСОБА_6 з особистих неприязних відносин, поклавши на голову ОСОБА_8 книжку, завдав по ній молотком приблизно 10 ударів, а потім ще кілька разів вдарив молотком по правій руці потерпілого. Внаслідок дій засудженого потерпілому було заподіяно тілесних ушкоджень, у тому числі й тяжких.
3. Апеляційний суд Харківської області 18 січня 2018 року, задовольнивши апеляційну скаргу заступника прокурора області, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому за частиною першою статті 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг
4. Захисник у касаційній скарзі, посилаючись на підстави, визначені пунктами 2 та 3 частини першою статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Він стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх позитивних даних про особу засудженого і наявних у справі пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства. На думку скаржника, цей суд залишив поза увагою, що при розгляді справи в суді першої інстанції потерпілий та прокурор не заперечували проти призначення засудженому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.
5. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
6. У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу.
7. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог захисника та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
8. Потерпілий ОСОБА_8 повідомив Суду про відсутність претензій до засудженого та просив задовольнити касаційну скаргу сторони захисту.
Оцінка Суду
9. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
10. Доводи в касаційній скарзі про порушення загальних засад при призначенні покарання засудженому Суд вважає необґрунтованими.
11. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
12. Суд звертає увагу, що доводи в касаційній скарзі захисника зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та їх значення для визначення порядку відбування призначеного засудженому покарання. Однак сама собою незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 цього Кодексу може стати підставою для скасування або зміни судових рішень.
13. Крім того, щоб замінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої і апеляційної інстанцій, своєю власною оцінкою, Суд з урахуванням принципу безпосередності мав би самостійно дослідити ці обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Доводів, що свідчили б про явну несправедливість покарання, які касаційний суд може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, у скаргах не наведено.
14. Разом із тим перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд дотримався вимог закону в частині призначеного засудженому покарання. Ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку про неправильне застосування місцевим судом положень статті 75 КК, що призвело до м`якості заходу примусу, незабезпечення досягнення його мети.
15. Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин. Водночас суд врахував, що засуджений умисно завдав по голові потерпілого із значною силою численних ударів молотком, що призвело до важкої черепно-мозкової травми, а також заподіяв кілька переломів кісток кисті руки. Досліджуючи дані про особу винного, суд з`ясував, що з огляду на поведінку в минулому, він схильний до правопорушень, неодружений, офіційно не працевлаштований. Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером установлених конкретних дій винного, апеляційний суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення нових злочинів й виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.
16. Суд апеляційної інстанції взяв до уваги всі інші дані про особу винного та обставини, що впливають на розмір покарання, у тому числі й ті, на які є посилання в касаційній скарзі. Зокрема, суд урахував наявність на утриманні засудженого неповнолітньої дитини. Також не залишилися без оцінки суду визнання засудженим своєї вини та його щире каяття.
17. Врахувавши зазначене, суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією закону, за яким його засуджено.
18. Аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного засудженому покарання, в касаційній скарзі не наведено.
19. Доводи захисника щодо неврахування позиції прокурора та потерпілого в суді першої інстанції, які вважали за можливе звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, є неприйнятними, адже думка сторони провадження не може обмежувати дискреційні повноваження суду при виборі заходу примусу та порядку його відбування.
20. Таким чином, апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом меті та загальним засадам.
21. Враховуючи наведене, Суд не вбачає підстав для скасування вироку апеляційного суду за доводами касаційної скарги.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3