Дата документу 26.12.2018
Справа № 334/9547/18
Провадження № 1-кс/334/3933/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю слідчого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського райсуду м. Запоріжжя клопотання Слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 та матеріали кримінального провадження № 0004563, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України про арешт майна

встановив

19.12.2018 року, приблизно о 19 годині, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Соборному зі сторони вул. Якова Новицького в напрямку вул. Гагаріна в м. Запоріжжі, в районі буд.№153 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїжджу частину в недозволеному для цього місці справа наліво по ходу руху транспортного засобу.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до лікарні.

Кримінальне правопорушення кваліфікується за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України.

На стадії досудового розслідування виникла необхідність у арешті автомобіля «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому було скоєно ДТП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 . автомобіль «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , який прож: АДРЕСА_1 .

В подальшому на стадії досудового розслідування необхідно провести ряд судових експертиз, а саме експертизу технічного стану транспортного засобу та автотехнічну експерту, для чого потрібен вказаний транспортний засіб.

Більш того, вказаний транспортний засіб зберігає на собі сліди дорожньо- транспортної пригоди, у зв`язку з чим забезпечення його збереження в тому ж вигляді, в якому він перебуває після дорожньо-транспортної пригоди, являється одним із способів встановлення доказів у кримінальному провадженні.

Слідчий, що подав клопотання, у судовому засіданні просив суд прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням викладених у клопотанні обставин.

Власник автомобіля «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання про арешт майна розглядаєтьсяслідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - такожзахисника,законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Приймаючи до уваги той факт, що слідчим суддею створені необхідні умови для реалізації учасниками провадження, їх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання явки слідчого та власника велосипеду обов`язковою, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання у відсутності останніх.

Дослідивши надані суду документи, при вирішенні питання про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів, слідчим відділом Дніпровського відділення поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2018 року за №0004563 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Відомості заданим кримінальнимправопорушенням були внесенідо Єдиногореєстру досудових розслідувань за фактом здійснення наїзду автомобіля марки «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

З копії протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.12.2018 року встановлено, що слідчим СВ Дніпровського відділення поліції ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_3 в присутності двох понятих, було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний зі сторони вул. Якова Новицького в напрямку вул. Гагаріна в м. Запоріжжі, в районі буд.№15, в ході якого зафіксований факт наїзд уавтомобілем марки «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 встановлено, що автомобіль марки «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 2ст. 173 КПК Українипри вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу).

Як передбачено ч. 1ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 2 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 11ст. 170 КПК Українизаборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першоїстатті 170 цього Кодексу(ч. 1ст. 173 КПК України).

Доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення та відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, а тому клопотання про арешти майна підлягає частковому задоволенню.

Так, ч. 4ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенціїз правлюдини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності.

У п.47та п.49рішення Європейськогосуду зправ людинивід 22.11.2007року (набулостатус остаточного22.02.2008року)у справі«Україна Тюмень» протиУкраїни» (заява№ 22603/02)зазначено,що стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.... Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» (Jahn and Others v. Germany), № 46720/99, №72203/01 та № 72552/01, параграф 78, ECHR 2005-...).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції» від 25 червня 1996 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» (заява № 25701/94), «Малама проти Греції» (заява № 43622/98), «Україна Тюмень» проти України» (заява № 22603/02), констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людиниполягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію "законів".

Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, слідчий суддя, при вирішені питання щодо арешту майна, враховує наслідки для власника та володільця, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає доцільним накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль та велосипед шляхом позбавлення права власників майна та володільця на відчуження та розпорядження ним, що не позбавляє останніх права користування цим майном.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст. 174 КПК Українипідозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 132, 170 173, 175, 309, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України, судя

УХВАЛИВ:

Клопотання Слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2018 року за №0004563 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме на: автомобіль марки «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження, власника та особи, яка фактично користувалась зазначеним автомобілем.

Автомобіль марки «Фольцваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 віддати на зберігання ОСОБА_4 .

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок забезпечити його зберігання, попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 Кримінального кодексу України.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом пяти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1