Справа № 524/3980/17
Провадження №1-кс/524/186/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2019 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м.Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 , про накладення арешту в матеріалах кримінального провадження, внесеного 13 квітня 2016 року до ЄРДР за №0001586, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0001586, яке погоджено прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , а саме накласти арешт на об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення відшкодування шкоди потерпілому внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У судовому засіданні слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 клопотання підтримали, підтвердили, що знають про належність квартири ОСОБА_7 , договори купівлі продажу квартири укладених між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 потерпілий не оспорював. Не заперечували, що не зверталися до відповідних судів із заявами про перегляд рішень судів по справі, яка розглядалася в Крюківському районному суді м. Кременчука в 2017 році за нововиявленими обставинами.
Власник майна квартири ОСОБА_7 у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши клопотання, пояснення слідчого, потерпілого та його представника, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.
У ч.ч. 1 - 4 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає
критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Слідчим суддею встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності станом на день розгляду клопотання ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу, укладеного 02 лютого 2018 року між вказаною особою та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_10 , котрим також прийнято рішення та здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_7 .
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2017 року у справі за № 537/2420/16ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 23 червня 2017 року було скасовано, відмовлено ОСОБА_4 та одночасно ОСОБА_8 у задоволенні їх позовів. Вказані судові рішення не переглядалися за нововиявленими обставинами.
Після 31 серпня 2017 року ОСОБА_8 продала спірну квартиру ОСОБА_9 , а остання ОСОБА_7 , і ці договори купівлі продажу квартири не оспорювалися потерпілим у судовому порядку шляхом подання відповідних цивільних позовів.
На обґрунтування клопотання слідчий посилався на необхідність накладення арешту з метою відшкодування шкоди ( у клопотанні).
Однак, слідчий суддя враховує, що, незважаючи на висновки почеркознавчої експертизи від 31 жовтня 2018 року здійсненої експертом Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, якими встановлено, що підпис у договорі купівлі продажу від 04 листопада 1999 року від імені ОСОБА_4 здійснено не ОСОБА_4 , а іншою особою, спірна квартира належить ОСОБА_7 , якій не пред`явлено будь яку підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий, потерпілий та його представник не навели конкретні підстави та не вказали мету забезпечення арешту по заявленому клопотанню у відповідності до ст.ст. 170,173 КПК України.

Звідси, слідчий суддя вважає, що клопотання не є обґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 170, 171, 173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити слідчому СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про накладення арешту на об`єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 , належної на праві власності ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: