Справа № 359/8778/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/165/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року, якою задоволено подання інспектора Бориспільського МРВ з питань пробації у м. Києві та Київської області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням
ОСОБА_9 у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1
та направленням його для відбування покарання призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року, задоволено подання інспектора Бориспільського МРВ з питань пробації у м. Києві та Київської області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 та направленням його для відбування покарання призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року.
Суд мотивував своє рішення, тим, що ОСОБА_7 систематично порушує покладений судом на нього обов`язок, а саме - 9 разів не з`являвся для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції без поважних причин.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, захисник засудженого ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні подання інспектора Бориспільського МРВ з питань пробації у м. Києві та Київської області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 та направленням його для відбування покарання призначеного вироком Іванківського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року.

Вказує, що малолітня дитина ОСОБА_12 , 2016 року народження, яка перебуває на утриманні засудженого та його цивільна дружина часто хворіє та потребує лікування та догляду, який із свого боку забезпечував засуджений у дні визначені для необхідних відміток. Окрім того засуджений був на лікуванні з досить серйозними травмами руки та обличчя у квітні та серпні 2018 року.
Зазначає, що доказів після другого застереження про невиконання покладених на засудженого обов`язків суду надано не було.
Звертає увагу, що засуджений не є фаховим юристом, а тому легковажно підійшов до розгляду своєї справи місцевим судом та не зміг повною мірою скористатись своїми правами та надати суду докази на спростування доводів інспектора пробації викладених в поданні.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 78 КК України, встановленні правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, так після закінчення іспитового строку, засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Для направлення засудженого для відбування призначеного покарання під час іспитового строку, згідно ч.2 ст. 78 КК України достатньо невиконання ним хоча б однієї з двох умов: 1) невиконання покладених на нього обов`язків, визначених у ст. 76 КК України або 2) систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Що узгоджується, з положеннями ч.1 та ч.2 статті 166 КВК України -«Відповідальність осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням».
Засуджений підлягає направленню для відбування призначеного покарання у разі вчинення ним лише правопорушень, які відповідають сукупності таких ознак: а) вони були систематичними; б) кожне з них потягло за собою адміністративне стягнення; в) свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» , також зазначено, що суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.
При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Сам факт того, що засуджений ОСОБА_7 не з`являвся на реєстрацію не є безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, судом було встановлено, що засуджений не з`являвся на реєстрацію з поважних причин, бо знаходився на лікуванні. Крім того, за період іспитового строку працевлаштувався і працює, проживає у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину.
Відсутні в матеріалах справи також і докази того, що останній систематично вчинює правопорушення, які б потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Згідно ч.1 п.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду ухвали суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Суд першої інстанції належним чином не перевірив всі обставини, не надав об`єктивної оцінки та прийняв необґрунтоване рішення про скасування звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 та направлення його для відбування призначеного покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_11 задовольнити, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання інспектора Бориспільського МРВ з питань пробації у м. Києві та Київської області від 23.08.2017 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 .

Головуючий:

Судді: