Справа № 755/1423/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" лютого 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернулася з даною скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання від неї та її представника ОСОБА_4 заяви про вчинення кримінального правопорушення в строки визначені ст. 214 КПК України.

Також особа, яка подала скаргу указує у ній на необхідності визнання її та ОСОБА_6 , ОСОБА_6 потерпілими у провадженні, у порядку ст. 55 КПК України.

У судовому засіданні особа, що подала скаргу та її представник останню підтримали, просили задовольни з вказаних у ній підстав.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні указала на те, вказана заява була розглянута прокуратурою та за наслідками такого розгляду листом від 22.01.2018 № 39-7с-18 заступник керівника ОСОБА_7 повідомила авторів звернення про те, що за їх заявою Київська місцева прокуратура № 4 не може здійснювати дії регламентовані ст. 214 КПК України, так як ст. 218 вказаного Кодексу передбачено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми випливає, що вона встановлює імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Саме тому посилатися на цьому етапі на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.
Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від особи, яка подала скаргу та її представника заяву про вчинення кримінального правопорушення, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР унесено не було.

Доводи прокурора про неможливість учинення дій визначених ст. 214 КПК України з огляду на положення ч. 1 ст. 218 вказаного Кодексу є безпідставними так, як не ґрунтуються на нормах діючого кримінального процесуального законодавства України.
Також у заяві було порушено питання про визнання потерпілими особи, яка подала скаргу та ОСОБА_6 , ОСОБА_6 у порядку ст. 55 КПК України, а тому слідчий суддя, з цього питання вважає за необхідне указати про таке.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
А тому, на думку слідчого судді, у контексті наведеного, з урахуванням даних відображених в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» ВССУ, та думки суду апеляційної інстанції (Апеляційний суд м. Києва справа № 755/1246/17, ухвала від 29.05.2017), які беруться слідчим суддею до уваги з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», слід зазначити, що КПК не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема, і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
Належною правовою процедурою є та, яка передбачена кримінальним процесуальним законодавством України, адже відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» (надалі Постанова) не допускається постановлення судових рішень, які спрямовані на зобов`язання до вчинення дій, які не є обов`язковими за законом.
За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою в частині зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України, однак щодо решти вимог, то вони задоволенні бути не можуть, так як факт порушення норм ст. 55 вказаного Кодексу установлений не був.

Керуючись ст.ст. 214, 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу (прокурора) Київської місцевої прокуратури № 4 вчинити дію передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування) за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 18.01.2018 (отримано прокуратурою 18.01.2018 вх. № 148 з особистого прийому ОСОБА_8 ) в строки визначені ст. 214 вказаного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:30 год. 06.02.2018.

Слідчий суддя: ОСОБА_1