ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/281/19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 642/2752/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
адвоката - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001395 від 07.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року задоволено клопотання слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001395 від 07.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Накладено арешт на речі вилучені в ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон "Iphone 5S" (IMEI НОМЕР_1 ), грошові кошти у сумі 4 011 гривень та 100 доларів США, порожні прозорі полімерні пакети, електронні ваги у кількості двох штук, електронний прилад відеонагляду та банківську картку ПАТ "ПриватБанк" із № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді в повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що вилучення електронних інформаційних систем або їх частин та мобільних терміналів здійснюється лише в разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Вважає, що немає необхідності у арешті мобільного телефону, оскільки інформацію щодо переписки було надано ОСОБА_7 слідчому добровільно, а факт використання та можливих зв`язків його з іншими особами можливо установити іншими способами. Також заперечував проти вилучення всіх грошових коштів, знайдених в приміщенні, де мешкає ОСОБА_7 , оскільки підозрюваний має офіційне працевлаштування і це свідчить про те, що гроші може отримувати не тільки внаслідок злочинної діяльності, але і в законний спосіб. Тому вказаний арешт майна вважає безпідставним та просить його скасувати.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Холодногірським ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001395 від 07.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

23.01.2019 слідчий Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в вказаному кримінальному провадженні, вилученому в ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 : мобільний телефон "Iphone 5S" (IMEI НОМЕР_1 ), грошові кошти у сумі 4 011 гривень та 100 доларів США, порожні прозорі полімерні пакети, електронні ваги у кількості двох штук, електронний прилад відеонагляду та банківську картку ПАТ "ПриватБанк" із № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Слідчим зазначено, що вилучення вказаних предметів обумовлено тим, що вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення, містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, отже є речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року задоволено клопотання слідчого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна в кримінальному провадженні №0001395 від 07.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Накладено арешт на речі вилучені в ході огляду за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон "Iphone 5S" (IMEI НОМЕР_1 ), грошові кошти у сумі 4 011 гривень та 100 доларів США, порожні прозорі полімерні пакети, електронні ваги у кількості двох штук, електронний прилад відеонагляду та банківську картку ПАТ "ПриватБанк" із № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, вилучене в ході огляду, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим було доведено, що вищевказане майно, вилучене в ході обшуку, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою їх збереження та запобігання їх знищенню, перетворенню, спотворенню, потребують застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, зокрема, до проведення ряду слідчих дій у рамках кримінального провадження, спрямованих на встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення або відсутності його події.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені, під час обушку речі та майно підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одних із яких є накладення арешту на майно.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав, для арешту майна не ґрунтуються на матеріалах справи.

Вказане слідчим поліції в клопотанні майно визнано постановою слідчого від 23.01.2019 р. речовими доказами.

Також судова колегія враховує, що вказаний захід є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок ухвали слідчого судді про задоволення клопотання слідчого. Посилання на подання ОСОБА_7 добровільно слідчому поліції інформації по переписці з мобільного телефону не свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і відсутні підстави для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта.

Керуючись ст.ст. 98,170, 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді