ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/346/19 Справа № 202/3869/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
третьої особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт ОСОБА_6
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 00000657,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2018 року клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про арешт майна було задоволено. Накладено арешт на автомобіль ВАЗ-217030 р/н НОМЕР_1 , який згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.03.2018 року належить ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , із подальшим його зберіганням на території Юр`ївського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, Юр`ївський район, смт. Юр`ївка, вулиця Енергетиків, буд. 1. Заборонено особам, у володінні яких знаходиться вказаний транспортний засіб, відчуження, розпорядження та використання автомобіля ВАЗ-217030 р/н НОМЕР_1 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів, автомобіль ВАЗ-217030 р/н НОМЕР_1 , згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.03.2018 року належить ОСОБА_6 . 04.07.2018 року вилучений автомобіль ВАЗ-217030 р/н НОМЕР_1 у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, визнаний у кримінальному провадженні речовим доказом.
Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України та підлягає задоволенню, оскільки виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль з обов`язковою забороною розпорядження, користування та відчуження арештованим майном, оскільки є реальна загроза знищення, переробки або приховування вищезазначеного автомобіля, що недопустимо та унеможливить подальше розслідування та прийняття законного рішення по кримінальному провадженню.

ОСОБА_6 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Змінити ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2018 року в частині зберігання автомобіля ВАЗ 217030, р/н НОМЕР_1 , що згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.03.2018 року, належить їй із подальшим його зберіганням на території Юр`ївського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, Юр`ївський район, смт. Юр`ївка, вулиця Енергетиків, буд. 1 на її домашню адресу за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1 або за фактичним місцем мешкання: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не відповідають в повній мірі вказаним положенням кримінального процесуального закону. В ухвалі слідчого судді не обґрунтовано, як може знищення, переробка або приховування вищезазначеного автомобіля перешкодить кримінальному провадженню, і чому апелянт може мати намір знищити, переробити або приховати вищезазначений її автомобіль і чому це може унеможливити подальше розслідування або судовий розгляд та прийняттю законного рішення по кримінальному провадженню, по якому особисто їй навіть не пред`явлена підозра або обвинувачення, всі необхідні слідчі дії з автомобілем були проведені. Також зазначає про те, що ухвала суду була нею отримана 21 лютого 2019 року, тому й просить поновити їй строк на апеляційне оскарження даного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, ОСОБА_6 та в її інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляцію та просили її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи питання про дотримання апелянтом строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику апелянта, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного оскарження для ОСОБА_6 обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить. Оскільки з наданих матеріалів не вбачається, що копія даної ухвали не була отримана ОСОБА_6 саме 21.02.2018 року, колегія суддів вбачає наявність підстав для висновку про поновлення останній строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2018 року за № 00000657, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як убачається з наданих матеріалів, 04 липня 2018 року приблизно о 14:50 годині водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем ВАЗ 217030», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Центральній у селищі Юр`ївка Юр`ївського району Дніпропетровської області від села Жемчужне у напрямку села Варварівка автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізваріне, навпроти будинку №69 по вказаній вулиці допустив зіткнення з велосипедом «Аист» під керуванням велосипедиста ОСОБА_11 , 1957 р.н., який ймовірно рухався у попутному напрямку, та зіткнення з автомобілем «Mazda323», р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався у попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 був смертельно травмований.
Постановою слідчого від 04.07.2018 року автомобіль марки ВАЗ 217030», р/н НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 00000657.
Колегія суддів, враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що дане вищезазначене майно має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального правопорушення, а саме, встановлення обставин кримінального правопорушення, встановлення слідів вчинення кримінального правопорушення та з метою збереження речових доказів, недопущення пошкодження або вилучення з вищезазначеного майна слідів кримінального правопорушення, які мають доказове значення по справі, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказане майно.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх підстав та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали як для накладення арешту на майно, так і в частині визначення місця зберігання цього майна, колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2018 року.
Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 00000657 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4