У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №000695 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 4 червня 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення під вартою з 20 лютого 2018 року по 4 червня 2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради витрати за лікування потерпілої ОСОБА_8 в сумі 8282 грн 36 коп.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що призначене йому покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.

Зазначає, що місцевим судом при призначенні покарання не достатньо враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме знаходження у нього на утриманні двох малолітніх дітей, тяжке матеріальне становище та те, що потерпіла не має до нього претензій та просила його суворо не наказувати.

Крім того, вказує, що відомості, зазначені у характеристиці були надані сусідом, який є заінтересованим у призначенні йому суворого покарання.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

При призначенні покарання суд вірно врахував, що обвинуваченим ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин, вчинений із застосуванням насильства у відношенні потерпілої, яка є його цивільною дружиною. Також, при дослідженні доказів в судовому засіданні вірно встановлено, що ОСОБА_5 характеризується негативно, офіційно ніде не працевлаштований, засобів до працевлаштування не вживає, зловживає алкогольними напоями.

Крім того, не дивлячись, що ОСОБА_5 проживає з цивільною дружиною та двома малолітніми дітьми, він офіційно є батьком тільки однієї дитини.

Також, при призначенні ОСОБА_5 покарання судом взято до уваги висновок органу пробації, який вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі є неможливим.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2018 приблизно після 21:00 год. ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого побутового конфлікту з цивільною дружиною ОСОБА_8 , діючи умисно, розуміючи можливість заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілій і бажаючи її настання, наніс їй ніжкою від стільця декілька ударів в область лівого стегна, не менше одного удару в область лівого гомілковостопного суглобу та не менше двох ударів в область верхньої третини лівої половини живота, спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді розриву селезінки з внутрішньочеревною кровотечею, що призвело до втрати органу.
Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, тобто спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що призвело до втрати органу.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у спричинення потерпілій ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що призвело до втрати органу.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, не працює, характеризується негативно, має на утриманні двох малолітніх дітей, психічно та фізично здоровий, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого обвинувач злочину, даних про його особу, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей та відсутність претензій з боку потерпілої враховано судом першої інстанції при призначення ОСОБА_5 покарання, саме з урахуванням зазначених обставин суд призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах, визначених санкцією ч.1 ст. 121 КК України. За такого, посилання апелянта на неврахування даних обставин судом першої інстанції є неприйнятним. Крім того, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який характеризується з негативної сторони, вів антигромадський спосіб життя, наявність утриманців та думка потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання, не є підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину істотно не знижують.

Не заслуговують також на увагу доводи обвинуваченого про те, що характеристика не відповідає дійсності, оскільки складена зі слів сусіда, заінтересованого у призначенні йому суворого покарання, так як даний факт є надуманим та нічим не підтверджений.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також висновок органу пробації, з якого вбачається, що з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, способу життя та історії правопорушень, існує високий рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, за такого, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі неможливе та може становити небезпеку для суспільства.

Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Судом першої інстанції у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Покарання призначене необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 червня 2018 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: