Справа № 545/914/19
Провадження № 1-в/545/237/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2019 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області клопотання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, громадянки України, із середньою освітою , не заміжньої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 ,раніше судимої :

- 10.01.2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, зміненого 14.03.2013 року апеляційний судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна ,

Засудженої вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.10.2015 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.09.2016 року, згідно ч. 5 ст. 72 КК України , зараховано термін попереднього ув`язнення з 08.07.2015 року по 09.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Початок строку покарання 08.07.2015 року, кінець строку покарання 07.03.2021 року,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що вона відбула 2/3 строку покарання і довела своє виправлення.

Від засудженої та представника колонії до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, засуджена свою заяву підтримала та прохала її задовольнити.

Прокурор проти задоволення заяви заперечував, вважає, що засуджена за час відбування покарання не довела своє виправлення і тому не заслуговує на застосування до неї умовно дострокового звільнення.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява засудженої задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.537 ч.2 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ч.ч.2,3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, ОСОБА_4 , яка раніше вже була засуджена та відбувала покарання за скоєння злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, 08.10.2015 року засуджена Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна та відбуває покарання в НВК № 65.

За час відбування покарання в НВК № 65, з 27.11.2015 року, засуджена стягнень не мала , має лише 1 заохочення, застосоване 30.12.2018 року.

Як вбачається із характеристик на засуджену ОСОБА_4 від 11.04.2017 року, 02.04.2018 року , 26.06.2018 року та 20.03.2019 року остання характеризується посередньо, у відношенні до працівників адміністрації ввічлива, але робить це з метою поблажливого ставлення до себе, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, ( а.о.с. 94,111,122,145 ).

Даний факт також підтверджується витягами із протоколів засідань комісії Надержиншинської виправної колонії від 11.04.2017 р. № 9, від 02.04.2018 р. № 8, від 26.06.2018 року № 17 та від 20.03.2019 року № 8 , згідно яких вбачається, що засуджена не стала на шлях виправлення в зв`язку із чим їй було відмовлено у застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, заміні умов тримання, застосуванні умовно-дострокового звільнення. (а. о/с 103,118,129, 153).

Як вбачається із останньої характеристики на засуджену від 16.04.2019 року, ОСОБА_4 не стала на шлях виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією із головних умов для умовно - дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Відмовляючи в задоволенні подання, суд враховує особу засудженої, дані про її поведінку за весь період відбування покарання, виходить з того, що єдиною та достатньою підставною умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженої, що повинно підтверджуватися її сумлінною поведінкою та ставленням до праці у процесі відбування покарання.

Таким чином, враховуючи особу засудженої, суд вважає, що вище наведені обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку ОСОБА_4 за період відбування покарання і тому приходить до висновку, що необхідні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1