Справа № 602/945/17
Провадження № 1-кп/602/15/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці кримінальне провадження №0000163 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого оператором котельні ПП «Теплодарплюс», раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.2 ст.296 КК України, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого начальником гаража ТОВ «Західагротранс», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_4 , мешканця АДРЕСА_5 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Матвіївці Шумського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_6 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого механіком ТОВ «Західагротранс», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, -
в с т а н о в и в :

27 червня 2017 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 рухались автомобілем марки «Audi А-6» під керуванням ОСОБА_7 автодорогою «P 43» в сторону м.Ланівці Лановецького району Тернопільської області.

Проїжджаючи с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області, на зупинці громадського транспорту «Якимівці» помітили неповнолітню ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які проводили своє дозвілля та ОСОБА_11 , який знаходився у розміщеному поруч автомобілі марки «Daewoo Lanos».

ОСОБА_7 зупинив керований ним автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_6 , підійшов до неповнолітньої ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і запропонував спільно провести час, поїхавши разом з ним, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_16 на що вони відмовилися.

Після чергової відмови неповнолітня ОСОБА_14 підійшла до ОСОБА_11 ..

Внаслідок чого, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці, маючи на меті показати свою винятковість, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до існуючих в суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій і відпочинок громадян, дотримання правил поведінки у громадському місці, з метою самоутвердитись в очах неповнолітньої ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , підійшли до ОСОБА_11 та умисно безпричинно розпочали конфлікт із останнім.

ОСОБА_11 вийшов із автомобіля «Daewoo Lanos» та знаходячись на проїжджій частині автодороги біля зупинки громадського транспорту «Якимівці» словесно намагався заспокоїти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та припинити їхні протиправні дії.

Незважаючи на прохання ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , свої протиправні дій не припинили, а діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні насильства почали тягнути за одяг ОСОБА_11 , а в подальшому наносити удари руками в різні ділянки тіла.

Обороняючись від насильницьких дій ОСОБА_11 , відійшов на протилежну сторону дороги, де ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 збили його з ніг і почали наносити йому удари руками та ногами в різні ділянки тіла, заподіявши йому фізичну біль.

На неодноразові прохання неповнолітньої ОСОБА_14 та ОСОБА_15 припинити хуліганські дії стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не реагували.

Уникаючи подальшого отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 скотився із узбіччя в кювет та втік у лісосмугу.

На крики про допомогу неповнолітньої ОСОБА_14 близько о 23години 30 хвилин прибув ОСОБА_17 , який проживав неподалік у власному домогосподарстві та намагався вияснити суть події та припинити протиправні дії ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ..
В цей час, із лісосмуги надійшов ОСОБА_11 , проте ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не припиняючи свої хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до існуючих в суспільстві загально визначених правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій і відпочинок громадян, дотримання правил поведінки у громадському місці, діючи з особливою зухвалістю, намагалися підійти до ОСОБА_11 та продовжувати вчинення стосовно нього протиправних дій, проте ОСОБА_17 їх фізично стримав. В цей час ОСОБА_4 , не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння для здоров`я ОСОБА_11 , але легковажно розраховуючи на їх відвернення в обстановці, що склалася, наніс один удар кулаком правої руки в область голови ОСОБА_11 , внаслідок чого останній впав на площину асфальтного покриття дороги та вдарившись правою лобово-тім`яною ділянкою голови до підлягаючої поверхні, внаслідок чого тримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми у виді перелому склепіння черепа справа (лобової і правої тім`яної кісток) із забоєм-стисненням головного мозку епі- та субдуральною гематомами (крововиливи над- та під тверду мозкову оболонку) справа та синець із забоєм м`яких тканин правої лобово-тім`яної ділянки, що належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень обвинувачений ОСОБА_4 не визнав і в судовому засіданні пояснив, що 27 червня 2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин він разом зі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проїжджали машиною в селі Якимівці в напрямку м.Ланівці. Біля автобусної зупинки ОСОБА_7 зупинив автомобіль, вийшов і пішов до автомобіля, який стояв на зупинці. Там він підійшов до дівчат і між ними виникла суперечка. В подальшому суперечка виникла між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , який також перебував біля автобусної зупинки. Тоді, з машини вийшов ОСОБА_6 , який пішов до ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , і в ході розмови одержав від ОСОБА_11 удар в область обличчя. Після цього, він разом з ОСОБА_5 вийшли з машини, щоб забрати ОСОБА_6 , в якого була розбита губа. В цей час, ОСОБА_11 почав чіплятися до ОСОБА_5 , з яким разом впали на землю. Він відтягнув ОСОБА_11 за одяг від ОСОБА_5 .. В цей момент ОСОБА_11 пішов до своєї машини і вийшовши з неї почав показувати гранату, говорячи при цьому слова «я зараз вам покажу». В подальшому дана граната вже була в руках ОСОБА_7 , який бігав з нею та всім показував. Після цього, суперечка продовжилася біля автомобіля потерпілого. В ході даної суперечки ОСОБА_7 наніс потерпілому удар правою ногою в область голови, коли той вже лежав на землі. Особисто він жодних ударів потерпілому не завдавав. Під час суперечки були крики та нецензурна лайка. Своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень він не визнає, оскільки просто був присутній під час вказаних подій, однак жодних протиправних дій не вчиняв. Цивільних позовів не визнає. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень просить суд застосувати до нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину, щодо якої не позбавлений батьківських прав.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що 27 червня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин він разом зі ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проїжджали машиною в селі Якимівці в напрямку м.Ланівці. На зупинці стояв автомобіль «Деу Ланос» біля якого стояв ОСОБА_11 , який махнув їм рукою і вони зупинилися. На зупинці також перебувало ще двоє дівчат. Першим з автомобіля вийшов ОСОБА_7 і пішов до ОСОБА_11 , між ними виник словесний конфлікт. Після цього, він вийшов з автомобіля і пішов до них, де в ході суперечки получив удар в обличчя від ОСОБА_11 .. Жодних ударів потерпілому у відповідь він не наносив, а відійшов вбік. В подальшому він, коли розвернувся, то побачив, що потерпілий з прискоренням, ніби від удару, падає на землю. Коли той був на землі, то ОСОБА_7 наніс йому удар ногою в голову, в результаті чого почувся специфічний звук, а ОСОБА_4 сказав «навіщо ти це зробив». Від чого впав ОСОБА_11 на землю він не знає, бо не бачив. Своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення він не визнає, оскільки просто був присутній під час вказаних подій, однак жодних протиправних дій не вчиняв. Цивільних позовів не визнає. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення просить суд застосувати до нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину, щодо якої не позбавлений батьківських прав.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і в судовому засіданні пояснив, що 27 червня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин він разом зі ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проїжджали машиною в селі Якимівці Лановецького району. В цей час їх зупинив рукою водій автомобіля «Деу Ланос», який стояв на автобусній зупинці. Першим з автомобіля вийшов ОСОБА_7 , а за ним ОСОБА_6 , які пішла до водія вказаного автомобіля, а саме ОСОБА_11 .. Між ними виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_11 наніс ОСОБА_6 удар рукою в обличчя, розбивши йому губу. Тоді, з машини вийшов він і ОСОБА_4 та пішли забирати ОСОБА_6 .. В цей момент ОСОБА_11 захотів вдарити його, він почав відходити, перечипився і впав, а ОСОБА_11 впав на нього. Після цього, ОСОБА_11 хтось забрав з нього і він вже більше жодних подій не бачив, оскільки відійшов вбік. Своєї вини він не визнає, оскільки лише був присутній під час вказаної події і жодних протизаконних дій не вчиняв. Цивільних позовів не визнає. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення просить суд застосувати до нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину, щодо якої не позбавлений батьківських прав.
Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і в судовому засіданні пояснив, що 27 червня 2017 року приблизно о 22 годині 00 хвилин він разом зі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проїжджали машиною в селі Якимівці Лановецького району. В районі автобусної зупинки йому здалося, що якийсь чоловік махнув рукою і вони зупинилися. Біля зупинки також стояли ще дві дівчини. Першим з машини вийшов ОСОБА_6 , який пішов до вказаного чоловіка, яким в подальшому виявився ОСОБА_11 .. Після цього з машини вийшов він і пішов до ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , які про щось між собою сперечалися. В цей момент ОСОБА_11 завдав ОСОБА_6 удар рукою в обличчя, розбивши йому губу до крові. Тоді, ОСОБА_11 пішов до машини і вийшов з неї зі словами «я зараз вам покажу» та гранатою в руці. Після цього, ОСОБА_11 розвернувся до ОСОБА_5 , який вже вийшов з автомобіля, і почав з ним шарпатися, вони впали на землю і ОСОБА_4 відтягнув ОСОБА_11 , можливо в цей момент порвавши йому сорочку. В цей момент він підняв з землі гранату і почав її всім показувати. Тоді, до них приєднався ще якийсь чоловік, як йому стало відомо пізніше це був ОСОБА_17 , який прибіг на шум. Вказаний чоловік став між ними та ОСОБА_11 , пробуючи розборонити. В цей момент, ОСОБА_4 , який стояв біля ОСОБА_17 , наніс удар рукою ОСОБА_11 , від якого той впав на землю в нього з рота і носа пішла кров. В момент завдання удару він стояв недалеко поруч з ОСОБА_14 та сперечався з нею через гранату. Жодних ударів ОСОБА_11 він не завдавав і хуліганських дій не вчиняв. Можливо під час конфлікту вони виражалися нецензурними словами. Цивільних позовів не визнає. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення просить суд застосувати до нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину, щодо якої не позбавлений батьківських прав.
Незважаючи на невизнання своєї вини у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, вина обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у скоєному кримінальному правопорушенні доведена наступними доказами, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 показав, що його син ОСОБА_11 27 червня 2017 року поїхав до сестри в с.Якимівці Лановецького району. Вночі до нього передзвонила дочка і сказала, що його сина побили і він в лікарні. Приїхавши в лікарню, він застав сина в комі. Про події, які передували даному стану сина він взнав від ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які розповіли йому, як обвинувачені приставали до них, а син за них заступився. Через чотири дні після цього підходили ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які пропонували гроші. В даний час його син є інвалідом, вживає різні препарати, не може доглядати сам за собою, потребує постійного догляду та подальшого лікування. Свій цивільний позов він підтримує і просить суд його задовольнити.
Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що в зв`язку з одержаною травмою він нічого не пам`ятає про події, які відбулися 27 червня 2017 року в с.Якимівці Лановецького району. Разом з тим, при призначенні покарання він вимагає покарання в максимальному розмірі, оскільки в свої молоді роки став інвалідом, а обвинувачені за весь час жодного разу до нього не підійшли і не попросили пробачення. Також, він підтримує свій цивільний позов і просить суд його задовольнити.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що 27 червня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин вона разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 відпочивали біля автобусної зупинки с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області. В цей час повз них проїхала машина, яка потім повернулася і зупинилася поруч із зупинкою. З машини вийшов ОСОБА_6 , який запропонував їй та ОСОБА_15 поїхати покататися, однак вони відмовилися. Після цього, з машини вийшли інші хлопці, які підійшли до ОСОБА_11 , що в цей час був у своїй машині. Між ними виникла словесна суперечка, обвинувачені поводилися агресивно, виражалися нецензурними словами. В ході суперечки вони відійшли на дорогу, де відбулася шарпанина. В ході цього ОСОБА_7 сказав «валіть його» і вони кинули ОСОБА_11 на землю і почали бити руками і ногами. Били ОСОБА_11 , який лежав на землі і закрив лице руками, всі обвинувачені, а вона і ОСОБА_15 намагалися їх від нього забрати. В якийсь момент ОСОБА_11 вдалося від них вирватися і він сховався в парку. В цей час до них підійшов ОСОБА_20 і ОСОБА_11 вийшов з парку. Побачивши його, обвинувачені почали кричати до нього і хотіли продовжувати його бити. В ОСОБА_11 були подерті руки, ноги і була подерта футболка. З метою уникнення бійки ОСОБА_21 став між ОСОБА_11 та обвинуваченими. В цей момент в сторону ОСОБА_11 відбувся мах ногою від ОСОБА_7 та мах рукою від ОСОБА_4 .. Від якого удару він впав вона точно сказати не може, бо не бачила, а коли обернулася, то ОСОБА_11 вже лежав на асфальті і в нього йшла кров. Гранату вона бачила лише в руках ОСОБА_7 , який бігав з нею і всім показував. В ОСОБА_11 гранати вона не бачила і він про неї не розказував. Ініціатором бійки були обвинувачені, які поводилися агресивно і неадекватно та безпричинно причепилися до ОСОБА_11 ..
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що 27 червня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин вона разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_14 відпочивали біля автобусної зупинки с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області. В цей час повз них проїхала машина, яка потім повернулася і зупинилася поруч із зупинкою. З машини вийшов ОСОБА_6 , який запропонував їй та ОСОБА_15 поїхати покататися, однак вони відмовилися. Тоді ОСОБА_6 пішов до свого автомобіля і повернувся вже разом з іншими обвинуваченими. Вони підійшли до автомобіля ОСОБА_11 і між ними виникла словесна суперечка, а саме обвинувачені почали дорікати ОСОБА_11 , чого він тут стоїть і слухає музику, на що ОСОБА_11 відповів, що він в своєму селі і що хоче те й робить. Обвинувачені поводилися агресивно, виражалися нецензурними словами і почали шарпати ОСОБА_11 за одяг. В процесі шарпанини вони відійшли на другу сторону дороги, де обвинувачені кинули ОСОБА_11 на землю і почали бити ногами і руками. ОСОБА_14 намагалася їх розборонити і почала кликати її. На крик ОСОБА_14 вона підбігла на місце бійки і побачила, що ОСОБА_11 лежить на землі, заривши обличчя руками, а обвинувачені б`ють його руками і ногами. Вони почали відпихати обвинувачених від ОСОБА_11 , однак ті не реагували. Тоді вона з ОСОБА_22 побігли по допомогу, а коли повернулися, то обвинувачені вже поверталися з місця бійки на другу сторону дороги, а ОСОБА_11 видно не було. В цей момент на місце події прибув ОСОБА_23 , а вона сіла в автомобіль. З автомобіля вона вийшла тоді, коли ОСОБА_11 вже лежав на землі, в нього з губи, носа йшла кров і він храпів. Хто наносив удар від якого впав ОСОБА_11 вона не бачила. Гранату вона бачила лише в руках ОСОБА_7 , який бігав з нею і всім показував. В ОСОБА_11 гранати вона не бачила і він про неї не розказував. Ініціатором бійки були обвинувачені, які безпричинно причепилися до ОСОБА_11 ..
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що ввечері 27 червня 2017 року він, перебуваючи по місцю свого проживання в с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області, почув крик дівчини «люди допоможіть». Вийшовши на веранду, він побачив на автобусній зупинці машину і знову почув крик дівчини «допоможіть бо вбивають». Він сів в свою машину і поїхав на місце події. Там він застав обвинувачених, які були в неадекватному стані, добре п`яні, ОСОБА_7 ходив з гранатою, а ОСОБА_5 питав «кого будемо бити». В цей момент з парку вийшов ОСОБА_11 і ОСОБА_7 хотів накинутися на нього, однак він його відпихнув. Тоді, він став між обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , лицем до них, та ОСОБА_11 , який стояв в нього за спиною, і стримував їх. В якийсь момент він відчув біля себе мах рукою, почув звук удару і побачив, що ОСОБА_4 , який стояв з лівого боку від нього, забирає руку, а ОСОБА_11 після цього впав, в нього з носа пішла кров і він почав храпіти. Удар було завдано кулаком на рівні обличчя. Було чути два удари, один від удару кулаком в обличчя, а другий від падіння ОСОБА_11 головою на асфальт. Він перевернув ОСОБА_11 , щоб той не захлинувся. Після падіння ОСОБА_11 ударів більше ніхто не завдавав. Коли ОСОБА_11 лежав на асфальті, то обвинувачені продовжували ходити кругом, кричати і щось доказувати. Було викликано швидку, яка забрала ОСОБА_11 в лікарню.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показала, що ввечері 27 червня 2017 року вона разом з чоловіком ОСОБА_17 , перебуваючи по місцю свого проживання в с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області, почули крик дівчат про допомогу. Чоловік сів в машину і поїхав на зупинку, а вона побігла за ним. Прибігши до зупинки, вона побачила обвинувачених, які були в неадекватному стані, ОСОБА_7 мав в руках гранату. В цей момент з парку вийшов ОСОБА_11 , який став за спиною її чоловіка, що стримував обвинувачених. Тоді хтось з обвинувачених сказав «ти кажеш, що герой, то на тобі герой» і ОСОБА_11 впав на асфальт, в нього був розбитий ніс і він храпів. Хто завдав удару ОСОБА_11 вона не бачила, однак може ствердно сказати, що ОСОБА_4 стояв впритул до її чоловіка.
Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні показав, що ввечері 27 червня 2017 року до нього додому в с.Якимівці Лановецького району прийшла ОСОБА_22 і сказала, що ОСОБА_11 побили. Він прийшов на автобусну зупинку в центрі села і побачив, що ОСОБА_11 сидить побитий, був при свідомості, однак вже не орієнтувався. Там також були присутні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які були нетверезі та агресивні. На ОСОБА_11 було видно садна, а біля автомобіля була пляма крові. Потім приїхала швидка і забрала ОСОБА_11 в лікарню. Самого моменту бійки він не бачив.
Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні показав, що він працює начальником охорони ПАТ «Західагроінвест». 28 червня 2017 року він з працівниками поліції був присутній при огляді місця події, а саме парку в с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області, де ними було знайдено учбову гранату, яка стояла під деревом. Як йому відомо зі слів інших людей, обвинувачені напередодні ввечері біля нічного магазину в м.Ланівці Тернопільської області показували гранату, яку мали з собою.
З протоколу огляду місця події від 28 червня 2017 року з таблицею ілюстрацій до нього вбачається, що в цей день було оглянуто ділянку місцевості неподалік зупинки с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області. В ході огляду біля зупинки на асфальтобетонному покритті виявлено пляму речовини бурого кольору, на відстані 10 м від правого краю зупинки виявлено мобільний телефон чорного кольору торгової марки «Samsung», а в парковій зоні неподалік автобусної зупинки виявлено предмет ззовні схожий на гранату Ф-1. Вказані речі було вилучено (т.1, а.с.118-125).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 18 жовтня 2017 року з фототаблицями до нього вбачається, що він проведений за участю свідка ОСОБА_14 з метою перевірки і уточнення відомостей щодо механізму отримання потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, що мало місце 27 червня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин в с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області. В ході слідчого експерименту свідку було запропоновано розповісти про обставини, які мали місце 27 червня 2017 року близько 23 години 00 хвилин. Свідок ОСОБА_14 під час слідчого експерименту надала пояснення, аналогічні свідченням, наданими під час її допиту в судовому засіданні (т.1, а.с.130-139).

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії (т.1, а.с.140).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 30 червня 2017 року вбачається, що він проведений за участю свідка ОСОБА_17 з метою перевірки і уточнення показань, отриманих під час допиту свідка ОСОБА_17 , а також інших даних, здобутих в процесу досудового розслідування. В ході слідчого експерименту свідку було запропоновано розповісти про обставини вчинення насильницьких дій щодо потерпілого ОСОБА_11 , які мали місце 27 червня 2017 року близько 23 години 00 хвилин. Свідок ОСОБА_17 під час слідчого експерименту надав пояснення, аналогічні свідченням, наданими під час його допиту в судовому засіданні (т.1, а.с.141-143).

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії (т.1, а.с.144).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 18 жовтня 2017 року з фототаблицями до нього вбачається, що він проведений за участю свідка ОСОБА_17 з метою перевірки і уточнення відомостей щодо механізму отримання потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, що мало місце 27 червня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин в с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області. В ході слідчого експерименту свідку було запропоновано розповісти про обставини, які мали місце 27 червня 2017 року близько 23 години 00 хвилин. Свідок ОСОБА_17 під час слідчого експерименту надав пояснення, аналогічні свідченням, наданими під час його допиту в судовому засіданні (т.1, а.с.145-150).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 05 жовтня 2017 року з фототаблицями до нього вбачається, що він проведений за участю обвинуваченого ОСОБА_7 з метою перевірки і уточнення відомостей щодо механізму отримання потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, що мало місце 27 червня 2017 року приблизно о 23 годині 00 хвилин в с.Якимівці Лановецького району Тернопільської області. В ході слідчого експерименту обвинуваченому було запропоновано розповісти про обставини, які мали місце 27 червня 2017 року близько 23 години 00 хвилин. Обвинувачений ОСОБА_7 під час слідчого експерименту надав пояснення, аналогічні свідченням, наданими під час його допиту в судовому засіданні, а саме підтвердив факт нанесення ОСОБА_4 удару кулаком руки в голову потерпілого ОСОБА_11 , від якого останній впав на асфальт і в нього з носа та рота пішла кров (т.1, а.с.151-156).

В судовому засіданні оглянутий відеозапис вказаної слідчої дії (т.1, а.с.157).

З протоколу огляду від 15 серпня 2017 року вбачається, що в цей день в приміщенні службового кабінету №506 СУ ГУНП в Тернопільській області було оглянуто шорти білого кольору та футболку оранжевого кольору, в які був одітий потерпілий ОСОБА_11 під час події 27 червня 2017 року. В ході проведення огляду було виявлено нашарування речовини чорного та темного кольору на правій та лівій штанці шортів та футболці. Крім того, встановлено, що футболка повністю забруднена та пошкоджена шляхом розриву чи розрізу на лівому рукаві знизу та права її частина (т.1, а.с.209).

З висновку судово-медичної експертизи №973 від 04 серпня 2017 року (розпочата 06.07.2017 року) вбачається, що в ОСОБА_4 при судово-медичній експертизі виявлено два садна лівої кисті. Вказані вище ушкодження утворились від дії тупих предметів. Виходячи із стану поверхонь саден, вони мають різну давність; садно в проекції тіла 4-ої п`ясної кістки виникло за 2-6 днів, а садно в проекції голівки 4-ої п`ясної кістки за 7-12 днів до проведення судово-медичної експертизи. Зазначені вище ушкодження утворились щонайменше від двох травмуючих впливів (т.1, а.с.211-213).

З висновку судово-медичної експертизи №976 від 07 серпня 2017 року (розпочата 07.07.2017 року) вбачається, що в ОСОБА_7 при судово-медичній експертизі виявлено два садна правого передпліччя, синець лівого стегна та синець правої гомілки. Вказані вище ушкодження утворились від дії тупих предметів приблизно за півтора тижня до проведення судово-медичної експертизи, що підтверджується їх характером та властивостями. Зазначені вище ушкодження, враховуючи їх кількість і розташування на різних анатомічних частинах та поверхнях тіла, не властиві для таких, що виникають при падінні на площині «з висоти власного росту» (т.1, а.с.214-216).

З висновку судово-медичної експертизи №963 від 04 серпня 2017 року (розпочата 04.07.2017 року) вбачається, що в ОСОБА_5 при судово-медичній експертизі виявлено синець правих передпліччя та синець клубової ділянки справа. Вказані вище ушкодження утворились від дії тупих предметів приблизно за тиждень до проведення судово-медичної експертизи, що підтверджується їх характером та властивостями. Зазначені вище ушкодження утворились щонайменше від трьох травмуючих впливів (т.1, а.с.217-219).

З висновку судово-медичної експертизи №67 від 19 вересня 2017 року (розпочата 27.07.2017 року) вбачається, що при вступі ОСОБА_11 28 червня 2017 року в Лановецьку комунальну центральну районну лікарню, наступних його лікарських обстеженнях і спостереженні, інструментальному дослідженні (рентгенографії) та оперативному втручанні 28.06.2017 року у нього була діагностована черепно-мозкова травма у виді перелому склепіння черепа справа (лобової і правої тім`яної кісток) із забоєм-стисненням головного мозку епі- та субдуральною гематомами (крововиливи над- та під тверду мозкову оболонку) справа. Із зовнішніх травматичних змін у ОСОБА_11 описаний синець із забоєм м`яких тканин правої лобово-тім`яної ділянки голови розмірами 4х15 см; інших властивостей цього ушкодження у карті не вказано. Виявлена у ОСОБА_11 травма голови утворилась від впливу тупого (-их) предмета (-ів), індивідуальні властивості якого визначити не можна через відсутність в описаннях ушкоджень їх ототожнюючих ознак, незадовго до госпіталізації потерпілого, що підтверджується описаними у медичній карті її клінічним перебігом, характером та властивостями виявлених при оперативному втручанні травматичних змін, даними вивчення наданих для експертного дослідження результатів інструментальних досліджень. Спричинена ОСОБА_11 черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа, забоєм-стисненням головного мозку епі- та субдуральною гематомами та синцем із забоєм м`яких тканин правої лобово-тім`яної ділянки, належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння (т.1, а.с.236-240).

З висновку судово-медичної експертизи №93 від 22 листопада 2017 року (розпочата 27.10.2017 року) вбачається, що при перебуванні ОСОБА_11 на стаціонарному лікуванні в Лановецькій КЦРЛ з 28.06.2017 року по 19.07.2017 року в нього за результатами клініко-інструментальних обстежень та проведеного оперативного втручання була діагностована черепно-мозкова травма у виді перелому склепіння черепа справа (лобової і правої тім`яної кісток) із забоєм-стисненням головного мозку епі- та субдуральною гематомами (крововиливи над- та під тверду мозкову оболонку) справа. Із зовнішніх ушкоджень лікарями був описаний синець із проявами забиття м`яких тканин правої лобово-тім`яної ділянки голови розмірами 4х15 см. Виходячи із встановлених за даними вивчених медичних документів характеру і локалізації травматизації м`яких тканин голови, перелому підлягаючих кісток склепіння черепа (лінійний, горизонтального спрямування) та внутрішньочерепних травматичних змін, утворення виявленої у ОСОБА_11 черепно-мозкової травми при його падінні на площині і удару правою лобно-тім`яною ділянкою голови до підлягаючої поверхні, як на то вказували учасники події, яка мала місце 27.06.2017 року, під час проведення із ними слідчих експериментів не виключається. Такі травматичні ушкодження не властиві для виникнення при нанесенні «удару кулаком руки», або ж «рукою, у якій містився посторонній предмет» чи внаслідок «удару ногою в область голови» при перебуванні потерпілого у вертикальному чи горизонтальному положенні (т.1, а.с.221-234).

Висновки проведених у кримінальному провадженні судово-медичних експертиз належно аргументовані з наукової точки зору, відповідають фактичним обставинам справи та іншим зібраним доказам, а тому суд не має підстав сумніватися в їх достовірності.
Судом досліджені характеризуючі дані обвинувачених.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року «... що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.128, ч.2 ст.296 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілих і свідків, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження, та ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Твердження обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні та при проведенні слідчих експериментів 05 жовтня 2017 року (т.1, а.с.151-156, 241-254), 18 жовтня 2017 року(т.2, а.с.1-6), про те, що вони не вчиняли хуліганських дій, суд оцінює критично та розцінює їх, як обраний ними спосіб захисту від пред`явленого їм обвинувачення, так як їх покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, свідок ОСОБА_14 , як в судовому засіданні, так і при проведенні слідчого експерименту 18 жовтня 2017 року (т.1, а.с.130-139), послідовно вказала, що саме обвинувачені були ініціаторами хуліганських дій, безпричинно приставали до ОСОБА_11 , вели себе агресивно і неадекватно, виражалися нецензурними словами. Також, всі обвинувачені завдавали ОСОБА_11 тілесні ушкодження, грубо порушуючи при цьому громадський порядок. Аналогічні покази в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_15 , яка підтвердила, що обвинувачені вели себе зухвало і неадекватно, виражалися нецензурними словами, завдавали тілесні ушкодження ОСОБА_11 , на зауваження не реагували, а продовжували свої зухвалі дії.

Крім того, вказані обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_17 , даними ним в судовому засіданні і під час проведення слідчих експериментів 30 червня 2017 року (т.1, а.с.141-143) та 18 жовтня 2017 року (т.1, а.с.145-150), який показав, що коли він прибув на місце події, то застав там обвинувачених, які були в неадекватному стані, добре п`яні, ОСОБА_7 ходив з гранатою, а ОСОБА_5 питав «кого будемо бити». Після того, як ОСОБА_11 вийшов з парку, то обвинувачені знову хотіли накинутися на нього, однак він їх стримував. При цьому обвинувачені на будь-які зауваження не реагували. Навіть після падіння ОСОБА_11 і втрати ним свідомості обвинувачені продовжували ходити кругом, кричати і щось доказувати.
Також, свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показала, що прибігши до зупинки, вона побачила обвинувачених, які були в неадекватному стані, ОСОБА_7 мав в руках гранату. Коли ОСОБА_11 вийшов з парку, то обвинувачені в продовження своїх хуліганських дій намагалися знову вступити з ним в конфлікт, однак їх стримував її чоловік ОСОБА_17 ..
Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні та при проведенні слідчого експерименту 05 жовтня 2017 року (т.1, 241-248), про те, що він не завдавав удару ОСОБА_11 , внаслідок якого йому було заподіяно необережне тяжке тілесне ушкодження, а також покази обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині суд оцінює критично та розцінює їх, як обраний обвинуваченим спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні і під час проведення слідчих експериментів 30 червня 2017 року (т.1, а.с.141-143) та 18 жовтня 2017 року (т.1, а.с.145-150) ствердив, що він відчув біля себе мах рукою, почув звук удару і побачив, що ОСОБА_4 , який стояв з лівого боку від нього, забирає руку, а ОСОБА_11 після цього впав, в нього з носа пішла кров і він почав храпіти. Удар було завдано кулаком на рівні обличчя. Було чути два удари, один від удару кулаком в обличчя, а другий від падіння ОСОБА_11 головою на асфальт.
Також, свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 стояв найближче до ОСОБА_11 , а саме впритул до її чоловіка ОСОБА_17 ..
Крім того, факт нанесення удару ОСОБА_4 підтверджено показами обвинуваченого ОСОБА_7 , який, як в судовому засіданні, так і під час проведення слідчого експерименту 05 жовтня 2017 року (т.1, а.с.151-156), ствердив, що саме ОСОБА_4 наніс ОСОБА_11 удар кулаком руки, від якого той впав головою на асфальт.

Також, покази обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про те, що удар ОСОБА_11 , коли той лежав на землі, завдав ногою ОСОБА_7 повністю спростовуються висновком судово-медичної експертизи №93 від 22 листопада 2017 року, яким встановлено, що утворення виявленої у ОСОБА_11 черепно-мозкової травми при його падінні на площині і удару правою лобно-тім`яною ділянкою голови до підлягаючої поверхні, як на то вказували учасники події, яка мала місце 27.06.2017 року, під час проведення із ними слідчих експериментів не виключається. Такі травматичні ушкодження не властиві для виникнення при нанесенні «удару кулаком руки», або ж «рукою, у якій містився посторонній предмет» чи внаслідок «удару ногою в область голови» при перебуванні потерпілого у вертикальному чи горизонтальному положенні (т.1, а.с.221-234).

Усі свідки зазначили, що вони не перебувають в неприязних стосунках з обвинуваченими та не мають підстав їх оговорювати, тому у суду не має підстав сумніватися в їх правдивості.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.65 КК України суд враховує суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ст.128 КК України та ч.2 ст.296 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться відповідно до злочинів невеликої і середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, його відношення до скоєного, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеристику з місця роботи, посередню характеристику з місця проживання, те, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позицію потерпілих, які просять суд призначити максимальне покарання, поведінку обвинуваченого після скоєння кримінального правопорушення, і на підставі викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_4 нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст.65 КК України суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, яке згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, його відношення до скоєного, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеристику з місця роботи, посередню характеристику з місця проживання, те, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позицію потерпілих, які просять суд призначити максимальне покарання, поведінку обвинуваченого після скоєння кримінального правопорушення, і на підставі викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, яке згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, його відношення до скоєного, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеристику з місця роботи, посередню характеристику з місця проживання, те, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позицію потерпілих, які просять суд призначити максимальне покарання, поведінку обвинуваченого після скоєння кримінального правопорушення, і на підставі викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст.65 КК України суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, яке згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, його відношення до скоєного, раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, характеристику з місця роботи, посередню характеристику з місця проживання, те, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позицію потерпілих, які просять суд призначити максимальне покарання, поведінку обвинуваченого після скоєння кримінального правопорушення, і на підставі викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_5 нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заявили клопотання, яке було підтримане їх захисниками, про застосування до них амністії, звільнивши від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» мають неповнолітніх дітей, батьківських прав відносно яких не позбавлені.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч. ч 1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
06 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно ( ст.13 названого Закону).
Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Згідно п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів кримінального провадження: копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27.02.2003 року Лановецькою міською радою Тернопільської області (т.1, а.с.192); серії НОМЕР_2 , виданого 24.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області (т.1, а.с.178); серії НОМЕР_3 , виданого 08.06.2017 року Лановецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (т.1, а.с.189), та копії свідоцтва про народження, виданого 01 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області (т.1, а.с.184), вбачається, що обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» є батьками відповідно: ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьківських прав відносно яких не позбавлені. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочини відповідно невеликої і середньої тяжкості, а обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили злочин середньої тяжкості, відповідно до ст.12 КК України. Вказані кримінальні правопорушення вони вчинили 27 червня 2017 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинувачених амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, амністія до них не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вони підлягають звільненню від відбування основного покарання. Обвинуваченим роз`яснені судом правові наслідки застосування амністії.
При вирішенні цивільних позовів суд з`ясував наступні обставини.
У кримінальному провадженні прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Фінансового управління Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 17868 гривень 70 копійок, потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про відшкодування з обвинувачених моральної шкоди в розмірі 620 000 гривень, потерпілим ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про відшкодування з обвинувачених моральної шкоди в розмірі 480 000 гривень та матеріальної шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, в розмірі 43529 гривень 53 копійки.

Вирішуючи заявлений цивільний позов прокурора, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.
Згідно довідки №1303, виданої 29 листопада 2017 року Лановецькою комунальною центральною районною лікарнею, вартість перебування ОСОБА_11 в ВАІТ і неврологічному відділенні Лановецької КЦРЛ з 28 червня 2017 року по 19 липня 2017 року становить 17868 гривень 70 копійок (т.1, а.с.27).
За наведених обставин, позовні вимоги прокурора відділу прокуратури Тернопільської області викладені у вищенаведеній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.
Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , суд виходив з наступного.

У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому, за змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 620 000 грн. потерпілим ОСОБА_11 обґрунтовані тим, що обвинуваченими завдано йому моральних страждань неправомірними діями, зокрема хуліганськими діями, спричиненням побоїв, ударом та отриманням ним тілесних ушкоджень, які належать до тяжких, необхідності лікування та порушення, через вказані події звичного способу та ритму життя, перенесення сильного фізичного болю, виникнення психотравматичних факторів, що спричинили негативні емоції і переживання, порушення нормального життєвого укладу, сну, душевної рівноваги та відносин при спілкуванні з оточуючими його людьми. Крім того, він пережив межу життя і смерті, став інвалідом на все життя, способом його життя стали постійні лікувальні заклади та постійна реабілітація, він позбавлений хорошого та радісного настрою, його постійно турбують головні та серцеві болі.
Таким чином, суд, враховуючи ступінь вини обвинувачених, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості та беручи до уваги те, що потерпілим, внаслідок вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченими перенесені моральні страждання та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим, порушення нормального та звичного способу життя, необхідності лікування, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в його користь по 15 000 гривень завданої моральної шкоди з кожного в зв`язку з вчиненням хуліганства, а також стягненню з ОСОБА_4 в його користь 300 000 гривень завданої моральної шкоди в зв`язку з вчиненням хуліганства та завданням необережного тяжкого тілесного ушкодження.
Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 43529 гривень 53 копійок та моральної шкоди в розмірі 480 000 гривень, суд виходив з наступного.

Згідно вимог ст.127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Крім цього, згідно із вимогами ст.22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на
основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин
справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної
злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що
настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її
заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до
судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку
зазначеним обставинам.
На підтвердження понесення матеріальної шкоди потерпілим надано суду квитанції про оплату медикаментів.
Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 43529 гривень 53 копійок не підлягає до задоволення за недоведеністю заявлених позовних вимог. Так ОСОБА_12 просить суд стягнути на його користь витрати, пов`язані із придбанням та виконанням настанов та рекомендацій лікарів по придбанню медичних препаратів для лікування сина ОСОБА_11 , однак на підтвердження завдання вказаних витрат надав лише квитанції, які жодним чином не підтверджують того, що саме вказані медичні препарати були призначені лікарями і використані на лікування ОСОБА_11 .. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити вартість завданого матеріального збитку та відповідно вирішити питання щодо позову в цій частині.
У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому, за змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 480 000 грн. потерпілим ОСОБА_12 обґрунтовані тим, що обвинуваченими завдано йому моральних страждань своїми неправомірними діями, зокрема хуліганськими діями відносно його сина, які в подальшому переросли в завдання його синові тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до його госпіталізації та інвалідності, що спричинило порушення, через вказані події, звичного способу та ритму життя, перенесення морального болю, виникнення психотравматичних факторів, що спричинили негативні емоції і переживання, порушення нормального життєвого укладу, сну, душевної рівноваги та відносин при спілкуванні з оточуючими його людьми. Крім того, він позбавлений хорошого та радісного настрою, його постійно турбують головні та серцеві болі.
Таким чином, суд, враховуючи ступінь вини обвинувачених, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості та беручи до уваги те, що потерпілим, внаслідок вчинення хуліганських дій та спричинення його синові тілесних ушкоджень обвинуваченими перенесені моральні страждання та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим, порушення нормального та звичного способу життя, перенесення нервового стресу, погіршення стану його здоров`я, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в його користь по 10 000 гривень завданої моральної шкоди з кожного в зв`язку з вчиненням відносно його сина хуліганства, а також стягненню з ОСОБА_4 в його користь 50 000 гривень завданої моральної шкоди в зв`язку з вчиненням відносно його сина хуліганства та завданням необережного тяжкого тілесного ушкодження.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 375 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст128, ч.2 ст.296 КК України, призначивши покарання:
-за ст.128 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;
-за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.
Клопотання ОСОБА_4 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання, призначеного за даним вироком за ст.128, ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання, призначеного за даним вироком за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Клопотання ОСОБА_6 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, призначеного за даним вироком за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
Клопотання ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, призначеного за даним вироком за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Цивільний позов заявлений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Фінансового управління Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави в особі Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області (р/р 0347, ГУДКСУ у Тернопільській області, код , МФО 838012, одержувач районний бюджет, код платежу 24060300, призначення платежу «інші надходження») витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_11 в сумі 17868 (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 70 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди в сумі 620 000 гривень задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в користь ОСОБА_11 по 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень з кожного завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_11 300 000 (триста тисяч) гривень завданої моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 43529 гривень 53 копійок та моральної шкоди в розмірі 480 000 гривень задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в користь ОСОБА_12 по 10 000 (десять тисяч) гривень з кожного завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_12 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень завданої моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази по справі, а саме:
- шорти білого кольору у чорну полосу із вставками сірого і червоного кольору та футболка білого кольору у чорну полосу із вставками сірого та червоного кольору, які знаходяться при матеріалах кримінального провадження, повернути ОСОБА_11 , як власнику;
- мобільний телефон марки «Samsung» у шкіряному чохлі, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, повернути ОСОБА_6 , як власнику;
- пластикову пляшку об`ємом 2 л. з-під води марки «Cocа-cola» та навчально-імітаційну ручну гранату Ф-1, які знаходяться при матеріалах кримінального провадження, піддати знищенню.
Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1