Ухвала
Іменем України
19 листопада 2018 р.

м. Київ
справа № 759/12928/18

провадження № 51-9201ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року задоволено клопотання ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2018 року на транспортний засіб Mersedes-Benz, що належить ОСОБА_5 .

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 05 вересня 2018 року, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вказану ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі адвокат просить скасувати вказану ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.
В обґрунтування доводів посилається на те, що слідчий суддя постановив рішення, що виходить за межі його повноважень, тому суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження повинен був керуватися загальними засадами кримінального провадження. При цьому посилається на висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 12 жовтня 2017 року та рішення Великої Палати Верховного Суду, яке викладене у постанові від 23 травня 2018 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначений ст. 309 вказаного Кодексу.
Зокрема п. 9 ч. 1 ст.309 КПК України передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.
В той же час, питання щодо скасування арешту майна регулюється положеннями ст. 174 цього Кодексу.
При цьому, положеннями ч. 1 ст. 309 КПК України передбачено лише оскарження арешту майна або відмови у ньому. Оскарження ухвали слідчого судді щодо вирішення питання саме про скасування арешту майна положеннями вказаної статті не передбачено.

Як передбачають положення ч. 4 ст. 399 цього Кодексу суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Враховуючи наведене, суддя апеляційного суду, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, оскільки апеляційне оскарження зазначеного судового рішення не передбачено ст. 309 КПК України.
Переконливих доводів про необхідність скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції з касаційної скарги адвоката не убачається.
Покликання адвоката у касаційній скарзі на висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 12 жовтня 2017 року, та рішення Великої Палати Верховного Суду, яке викладене у постанові від 23 травня 2018 року, є безпідставними, оскільки порядок арешту майна, відмови у ньому та скасування арешту майна ухвалами слідчого судді, а також порядок оскарження ухвал слідчого судді з цих питань прямо передбачений та визначений саме діючим кримінальним процесуальним законом та також не спростовують правильності застосування судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Указана позиція узгоджується й з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними, зокрема, в рішенні від 28.03.2006 р. у справі «Мельник проти України», про те, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних і касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Таким чином ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому Суд не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3