Ухвала

іменем України
28 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 279/4329/17

провадження № 51-723 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року відносно нього,
встановив:
За вирокомКоростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточно покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Цим вироком також засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком міськрайонного суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 27 липня 2017 року близько 15:00 у приміщенні магазину «Сільпо», розташованого на вул. Героїв Чорнобиля, 11 у м. Коростень Житомирської області, за попередньою змовою із ОСОБА_5 привласнив банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» видану на ім`я ОСОБА_6 .
У подальшому в 17:04 ОСОБА_4 здійснив за допомогою вказаної банківської картки оплату товару на суму 35, 70 грн на касі магазину, про що повідомив ОСОБА_5 .
Близько 21:36 в приміщенні вказаного магазину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із допомогою банківської карти, здійснили оплату товару на суму 357 грн.
Приблизно о 22:00 ОСОБА_5 передав банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_7 , повідомивши, що вона належить йому. За допомогою вказаної картки ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснив у касах магазину «Сільпо», АЗС «Фактор» та АЗС «ТзОВ «ОККО-Рітейл» оплату товарів на суму 650, 61 грн. Таким чином, потерпілому ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1043, 31 грн.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2018 року вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), скасувати вирок та ухвалу і закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Вважає, що судові рішення постановлені без урахування всіх обставин справи, викладені в них події злочинів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки судів у них про доведеність його винуватості у вчиненні злочинів не ґрунтуються на досліджених доказах. Зазначає, що банківська платіжна картка не є офіційним документом, а тому не може бути предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК.
На думку засудженого, апеляційний суд не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі та не усунув порушень допущених судом першої інстанції.
Розглянувши касаційну скаргу, вивчивши надані до неї копії судових рішень, перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з таких підстав.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, наведені у ній доводи зводяться до незгоди ОСОБА_4 із правильністю встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення.
Разом із тим, відповідно до статті 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається з наданої до касаційної скарги засудженого копії вироку, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції учасники процесу не заперечували фактичні обставини справи. Також, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій.
Тому, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, окрім допиту засуджених та потерпілого з дослідженням матеріалів, які характеризують осіб засуджених, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд обґрунтовано дійшов висновку про спрощений порядок розгляду кримінального провадження.
Довід касаційної скарги засудженого про те, що банківська платіжна картка не є офіційним документом, а тому не може бути предметом злочину, склад якого передбачений ч. 1 ст. 357 КК не може бути визнаний прийнятним з огляду на таке.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 20 червня 2011 року у справі № 8 - кс 11, платіжні (банківські) картки є різновидом офіційних документів та можуть бути предметом злочинів, передбачених частинами 1, 2 ст. 357 КК.
Також, як убачається з наданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, аналогічні за змістом доводи скарги засудженого були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який не встановив будь-яких порушень при розгляді місцевим судом матеріалів кримінального провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК, визнавши доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_4 безпідставними у вчиненні вказаних злочинів, відмовив у задоволенні скарги.

Ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованою та вмотивованою, у ній наведено відповідні мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Касаційна скарга засудженого не містить доводів, які б свідчили про істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити останнім ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, з огляду на положення ст. 412, 413 КПК, та є підставами для їх скасування відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу із закриттям кримінального провадження відносно нього.
З огляду на викладене касаційна скарга засудженого та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року відносно нього відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3