Провадження № 1-кп/761/334/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
особи, відносно якої розглядається
клопотання ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотанняпро застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,громадянина України, проживаючого громадянським шлюбом, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимого,
у кримінальному провадженні № 0000791від 28 січня 2014 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В:
11 серпня 2016 року старший слідчий Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_14 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шибутинці Сокирянського району Чернівецької області, офіційно не працюючого, неодруженого, з середньою технічною освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000791, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2014 року, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Розглядом вказаного клопотання у судовому засіданні встановлено, що 28 січня 2014 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, у ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок дії попередньо вжитих алкогольних напоїв, та знаходився в підвальному приміщенні під`їзду № 2, що знаходиться в будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , з мотиву раптово виниклих особистих неприязних стосунків, виник протиправний умисел, спрямований на умисне вбивство своїх наглядно знайомих ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_13 , знаходячись у вказаному підвальному приміщенні, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті двом особам, переслідуючи мотив раптово виниклих особистих неприязних відносин, вихопив ніж та, тримаючи його правою рукою, несподівано для ОСОБА_8 став наносити йому вказаним ножем численні удари, в тому числі, в ділянки життєво важливих органів людини, а саме, згідно висновку експерта № 321/Е від 07 березня 2014 року у потерпілого ОСОБА_8 виявлено:

а) проникаюче колоторізане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням міжреберних судин, 6 сегменту лівої легені (згідно даних медичної документації рана може бути розташована в проекції 4 грудного хребця по навколо хребцевій лінії), яке ускладнилося гемотораксом;

б) колоторізані рани: в лопатковій ділянці зліва (7) (одна з ран, яка з найбільшою вірогідністю розташована в проекції латерального кута лопатки або в проекції акроміального виростку з наявністю стороннього тіла, схожого на кінчик, в м`яких тканинах в проекції горбка лівої плечової кістки), в проекції 7 грудного хребця по навколо хребцевій лінії (1), шиї зліва (1), лівої тім`яної ділянки (1), лобної ділянки (1), лобної та щічної ділянок зліва (1), лівого передпліччя (2).

Вказані тілесні ушкодження відносяться: ушкодження, яке зазначене в підпункті (а) до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя); ушкодження, які зазначені в пункті (б) як у сукупності, так і кожний окремо до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

ОСОБА_13 , нанісши потерпілому ОСОБА_8 15 ударів ножем, з яких 6 в область шиї, голови та грудей, тобто ділянки розташування життєво важливих органів, виконав таким чином всі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства до кінця та, будучи впевненим, що нанесеної ним кількості ударів ножем в область життєво важливих органів людини достатньо для настання смерті ОСОБА_8 ,попрямував до ОСОБА_9 , з метою її умисного вбивства.

Реалізуючи вказаний злочинний намір, ОСОБА_13 , знаходячись в підвальному приміщенні під`їзду № 2, що знаходиться в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті двом особам, переслідуючи мотив раптово виниклих особистих неприязних відносин, після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , тримаючи ніж правою рукою, став наносити ним численні удари, в тому числі в ділянки життєво важливих органів ОСОБА_9 , а саме, згідно висновку експерта № 322/Е від 06 березня 2014 року в останньої було виявлено:

а) 2 проникаючі колоторізані поранення черевної порожнини зліва з пошкодженням тонкої кишки (згідно медичної документації рани, розмірами 1х0,5 см., розташовані в 7 міжребер`ї по середнє-ключичній лінії і по краю реберної дуги з направлення раньового каналу зверху вниз, зліва направо), які ускладнилися гемоперитонеумом і дифузним серозним перитонитом;

б) непроникаюча колоторізана рана грудної клітини зліва (згідно медичної документації рана розмірами 1 х 0,5 см., розташована в 5 міжребер`ї задньопахвової лінії з направленням ранового каналу зверху вниз, зліва направо, довжиною до 5 см);

в) колоторізана рана лівого плеча в верхній третині (рана розмірами 2 х 0,5 см, глибиною 0,5 см).

Вказані тілесні ушкодження відносяться: ушкодження, яке зазначене підпункті (а) до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя); ушкодження, які зазначені в підпунктах (б) і (в) як в сукупності, так і кожний окремо до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

ОСОБА_13 , нанісши потерпілій ОСОБА_9 4 удари ножем, з яких 3 в область живота та грудей, тобто, ділянок розташування життєво важливих органів, виконав, таким чином, всі дії, які вважав необхідними для доведення умисного вбивства до кінця, був впевненим, що нанесеної ним кількості ударів ножем в область життєво важливих органів людини достатньо для настання смерті ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_13 , будучи впевненим в тому, що нанесеної ним кількості ударів достатньо для заподіяння смерті двом особам, а саме, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а потерпілих залишив у нічний час лежати на підлозі підвального приміщення під`їзду № 2, що знаходиться в будинку, за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, ОСОБА_13 не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки кількість та точність нанесених ним ударів ножем, виявилась недостатньою для негайного настання смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а через невеликий проміжок часу їх виявили інші особи та одразу викликали медичних працівників, якими потерпілим було надано своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу.

Органом досудового розслідування повідомлено про підозру ОСОБА_13 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

У перебігу досудового розслідування виникли сумніви, щодо того, чи не хворіє ОСОБА_13 психіатричним, психологічним, наркологічним захворюванням та чи перебував останній на момент вчинення злочину в стані осудності.

У зв`язку з цим 18 травня 2016 року органом досудового розслідування призначено амбулаторну судовопсихіатричну експертизу, щодо підозрюваного ОСОБА_13 , виконання якої доручено фахівцям Київського міського центру судовопсихіатричної експертизи, згідно висновку якого № 399 від 24 травня 2016 року встановлено: «У зв`язку зі складністю клінічної картини та для встановлення ступеню наявних у ОСОБА_15 розладів психічної діяльності (якщо такі психічні порушення будуть зафіксовані»), останній потребує проведення стаціонарної комісійної комплексної судової психологопсихіатричної експертизи».

31 травня 2016 року органом досудового розслідування призначено стаціонарну комісійну комплексну судову психологопсихіатричну експертизу щодо підозрюваного ОСОБА_13 , виконання якої доручено фахівцям Київського міського центру судовопсихіатричної експертизи, а 01 червня 2016 року Шевченківським районним судом міста Києва задоволено клопотання слідчого та відповідною ухвалою суду направлено підозрюваного ОСОБА_13 до вказаної експертної установи для проведення стаціонарного дослідження.

02 червня 2016 року ОСОБА_13 направлено до Київського міського центру судовопсихіатричних експертиз, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе (Кирилівська), 103 А для проведення стаціонарної комісійної комплексної судової психологопсихіатричної експертизи.

За наслідками проведеної відносно ОСОБА_13 судовопсихіатричної експертизи № 161 від 28 липня 2016 року складено висновок, згідно якого:

- у теперішній час ОСОБА_13 , виявляє ознаки «Хронічного маячного розладу» (F22.0 MKX-10), і за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- в період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_13 не виявив ознак наркологічної залежності;

-в період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_13 виявляв ознаки «Гострого маячного розладу» (F22.0 MKX-10), і за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої діяння та керувати ними;

- у ОСОБА_13 не виявлено ознак будьякої наркологічної залежності, лікування з цього приводу він не потребує;

- ОСОБА_13 за своїм психічним станом, через наявність у нього психічного розладу «Хронічного маячного розладу» потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Таким чином, у клопотанні орган досудового розслідування зазначає, що є всі достатні підстави вважати, що ОСОБА_13 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, у стані неосудності та на теперішній час потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі, із підстав наведених у ньому, просив суд його задовольнити та застосувати, щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді його госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки воно на його думку суперечить вимогам КПК України, посилаючись при цьому на невідповідність обраного виду примусових заходів медичного характеру фактичним обставинам кримінального провадження, а також просить суд врахувати обставини, які вказують на те, що на момент судового розгляду у ОСОБА_13 на стільки поліпшився стан психічного здоров`я, що на даний час взагалі відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру.

Підозрюваний ОСОБА_13 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Під час судового розгляду встановлено, що обставини, наведені у клопотанні слідчого обґрунтовано знайшли своє підтвердження в суді і дійсно вказують на причетність ОСОБА_13 до вчинення інкримінованих йому дій, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, які було вчинено останнім у стані неосудності, що підтверджується наступними, дослідженими у суді доказами:

Показаннями допитаної в судовому засіданні особи, відносно якої вирішується питання про застосування до неї примусових заходів медичного характеру ОСОБА_13 , який суду пояснив, що 28 січня 2014 року,він дійсно, приблизно о 17:00 знаходився за адресою: вул. Довнар-Зпольськогов місті Києві. ОСОБА_13 визнає, що був причетний до бійки, що призвела до заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_8 при викладених нижче обставинах. Так він вважаючи, що його переслідують через перебування на Майдані, запитував людей щодо місця для ночівлі. Біля 20:00 випадково познайомився з потерпілою ОСОБА_9 , яка запропонувала йому прийти до неї для ночівлі. Потерпіла проживала у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_3 , куди вони й попрямували. Пізніше стало відомо, що ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 орендувала це приміщення. Невдовзі ОСОБА_9 повідомила, що через 10 хвилин до неї має прийти знайомий, що було несподівано для ОСОБА_13 . Від ОСОБА_9 він дізнався, що особисто вона не була знайома з цим чоловіком, а тільки зв`язувалася з ним по телефону. Вони вдвох зустріли його біля метро. Потім ОСОБА_9 з незнайомцем придбали у магазині ковбасу та пляшку з невідомим напоєм. Повернулись у приміщення приблизно о 20:30. ОСОБА_13 у підвальному приміщенні не вживав алкогольні напої. Не бажаючи заважати іншим, ОСОБА_13 пішов відпочивати близько 21:30 у сусідню кімнату. Згодом він почув розмову потерпілих, які були у стані алкогольного сп`яніння і говорили про затримання ОСОБА_13 у приміщенні та називали його при цьому « ОСОБА_16 ». Після чого ОСОБА_13 підвівся та збирався піти. У цей час незнайомий чоловік, яким саме і був ОСОБА_8 , зайшов у кімнату та грубими погрозами наказав ОСОБА_13 залишатися на місці і почав дзвонити комусь по телефону. Коли ОСОБА_13 почав рухатися до виходу, потерпілий взяв кухонного ножа і, погрожуючи неминучою розправою, почав рухатися у його сторону. Коли ОСОБА_8 замахнувся ножем, ОСОБА_13 блокував удари руками та просив ОСОБА_8 випустити його, а потім вдарив його руками у груди і побіг до вікна з вибитим склом, намагаючись вийти, але на вікні стояла решітка. При цьому, перебуваючи в стані душевного хвилювання він вступив у сутичку з ОСОБА_8 , у якій він вихопив ножа та наніс потерпілому декілька ударів: у груди та плече. Невдовзі ОСОБА_9 ускочила до кімнати та, стоячи позаду ОСОБА_13 і хапаючи його за руки та за шию, намагалася допомогти ОСОБА_8 . ОСОБА_13 зазначає, що під час цього, відмахуючись від неї рукою, у якій був ніж, ненавмисно наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження, так як боявся за своє життя. Після чого ОСОБА_8 почав дзвонити у двері до сусідів, які викликали йому швидку. Потім ОСОБА_13 вибіг на вулицю та викинув ніж біля будинку. ОСОБА_13 зазначає, що під час вчинення таких дій він не перебував у стані алкогольного сп`яніння та в нього не було умислу вбивати потерпілих і, якби він цього хотів, то зміг би це здійснити одним ударом, оскільки він добре знайомий із навичками рукопашного бою.

Аналізуючи показання ОСОБА_13 , суд вважає їх об`єктивним підтвердженням заподіяння останнім тілесних ушкоджень потерпілим. При цьому суд враховує, що ОСОБА_13 показання викладає чітко та послідовно та поводить себе у судовому засіданні адекватно й об`єктивно сприймаючи навколишню обстановку та усвідомлюючи характер своїх показань. ОСОБА_13 зокрема, під час виступу в останньому слові, зазначив, що він на даний час розуміє тяжкість вчинених ним дій та тяжкість психічного стану у якому він перебував на той момент. Просив не застосовувати щодо нього примусові заходи медичного характеру, оскільки він протягом тривалого періоду відчуває себе добре та має задовільний психічний стан.

Показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , яка розповіла, що у січні 2014 року вона працювала у м. Києві, і в один з днів, повертаючись з роботи зустріла ОСОБА_13 , який запитав у неї про шлях до метро. Робота ОСОБА_9 знаходилася у 15-20 хвилинах пішки від її місця проживання. Вона займалася ремонтом під`їзду. Коли чоловік повідомив потерпілу, що йому потрібно сховатись, так як його розшукує поліція, ОСОБА_9 запросила його до підвального приміщення, де вона на той момент проживала разом із людиною, з якою вона працювала. Причину, через яку його розшукують той не повідомляв. Вони разом попрямували до приміщення, а потім пішли зустріти знайомого потерпілої, з яким ОСОБА_9 домовлялась про зустріч по телефону. З ним вона познайомилася за 2 місяці до зазначених подій і у цей день вони вперше побачились. Пізніше вони втрьох пішли до магазину АТБ, купили їжу та алкоголь за спільні кошти. ОСОБА_9 зізнається, що після цього вони прийшли у підвальне приміщення, де разом випивали алкогольні напої: 2 л пива та 250 г горілки. Після чого ОСОБА_13 залишився спати у кімнаті, а ОСОБА_9 та її знайомий, ОСОБА_8 пішли до іншої кімнати, де ще пили настоянку після того, як ОСОБА_8 повторно сходив по неї у магазин. Невдовзі ОСОБА_8 вийшов з кімнати, щоб взяти сірники і ОСОБА_9 почула, як вони з ОСОБА_13 почали лаятись та битись, після чого вона вийшла з кімнати, щоб їх розборонити, а ОСОБА_13 напав на неї з ножем невеликого розміру, тримаючи його у правій руці. При цьому вона побачила розбите вікно і голову ОСОБА_8 , яка була у крові. Під час бійки ОСОБА_13 стояв у центрі кімнати. Він наніс ОСОБА_8 три удари ножем у живіт та один удар у плече, а ОСОБА_9 наніс два удари, потім штовхнув і здійснив ще два удари у живіт. Потерпіла каже, що з ОСОБА_13 вони не лаялись і не погрожували йому, вони спокійно з ним спілкувались і ОСОБА_13 не міг сприйняти їх дії як загрозу свого життя. ОСОБА_13 не звертався з проханням випустити його з приміщення і потерпілі не створювали для нього перешкод. Хоча потерпілі знали, що його розшукує поліція, вони не намагались її викликати до бійки з ОСОБА_13 . Після бійки ОСОБА_9 втратила свідомість, а ОСОБА_8 пішов викликати швидку. ОСОБА_9 впевнена, що саме ОСОБА_13 наніс їй тілесні ушкодження.

Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_9 , суд вважає їх об`єктивним підтвердженням заподіяння ОСОБА_13 останній та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при обставинах, зазначених у клопотанні слідчого. При цьому суд враховує, що кількість тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_13 потерпілим та знаряддя вчинення злочину, яке останній використовував для нанесення ушкоджень (ніж), свідчать про те, що дії ОСОБА_13 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані саме за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 , використавши свої права, відмовився від надання показань в судовому засіданні.

Показаннями, допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , яка суду повідомила,що 29 січня 2014 року вона вночі працювала у кіоску, розташованому на вул. Коперника у м. Києві. Після 3-ї години ночі до неї у віконце постукав чоловік і, не представляючись, попрохав викликати міліцію, при цьому, показуючи в сторону вул. Коперника, сказав, що там гинуть люди. Чоловік стояв до неї боком і вона бачила, що обличчя у нього було у крові і права щока була розрізана. ОСОБА_17 , нічого не питаючи, викликала міліцію. Звідки прийшов чоловік і що він робив після прохання викликати міліцію свідок не бачила, оскільки знаходилася у шоковому стані.

Крім того причетність ОСОБА_13 до вчинення, інкримінованого йому діяння підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

Протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього від 28 січня 2014 року, відповідно до яких було зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та його обстановка, а також виявлено та вилучено 18 слідів папілярних узорів, 6 недопалків від цигарок «President», простирадло, наволочку та газету з плямами бурого кольору (т.2, а.с.1-17).

Висновком експерта № 321/Е від 7 березня 2014 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тяжкі тілесні ушкодження (т.2, а.с.54-59).

Висновком експерта № 322/Е від 6 березня 2014 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_9 були виявлені тяжкі тілесні ушкодження (т.2, а.с.86-92).

Висновком експерта № 2611/д та фототаблицею до нього від 24 травня 2016 року, відповідно до яких вилучені протоколом огляду місця події сліди пальців рук (з чашки на столі у кімнаті № 2) були залишені середнім та безіменним пальцями правої руки ОСОБА_13 (т.2, а.с.97-109).

Висновком судово-психіатричної експертизи № 399 від 24 травня 2016 року, відповідно до якого під час обстеження ОСОБА_13 було встановлено, що він потребує тривалого динамічного спостереження в умовах експертного закладу (т.2, а.с.109-111).

Висновком судово-психіатричної експертизи № 161 від 28 липня 2016 року, відповідно до якого під час обстеження ОСОБА_13 було встановлено:

- у теперішній час ОСОБА_13 , виявляє ознаки «Хронічного маячного розладу» (F22.0 MKX-10), і за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- в період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_13 не виявив ознак наркологічної залежності;

-в період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_13 виявляв ознаки «Гострого маячного розладу» (F22.0 MKX-10), і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої діяння та керувати ними;

- у ОСОБА_13 не виявлено ознак будьякої наркологічної залежності, лікування з цього приводу він не потребує;

- ОСОБА_13 за своїм психічним станом, через наявність у нього психічного розладу «Хронічного маячного розладу» потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. (т.2, а.с.116-121).

При цьому судом враховується, що при проведенні у судовому засіданні допиту 21 травня 2018 року, експертом ОСОБА_18 , яка входила до комісії експертів, що визначали стан осудності ОСОБА_13 , зазначено, що у судово-психіатричній експертизі використовується методика бесіди, нагляду та спостереження. На сьогоднішній день вона має робочий стаж 12 років. Було зазначено, що тривалість стаціонарної експертизи більшою мірою залежить від стану здоров`я підекспертного, але процесуальним кодексом передбачено термін проведення експертизи до 2-х місяців. ОСОБА_13 перебував у психіатричній клініці протягом 1 місяця та майже 2 тижнів. У момент перебування його у відділку, експертиза продовжувалась, так як очікувалися запитані експертами додаткові матеріали. Під час експертизи були використані усі можливості, надані законом. Часу на її здійснення було достатньо. ОСОБА_18 визнавала, що підекспертному було виставлено певний діагноз хронічного характеру, тому з клінічного погляду ОСОБА_13 потребує постійного нагляду психіатра. Вона підтвердила всі викладені аргументи у висновку, складеному 2 роки тому, але на даний момент часу, щоб визначити психічний стан ОСОБА_13 необхідно провести додаткові дослідження та додаткову експертизу, якщо цього потребує суд. З висновком, який був наданий у експертному закладі, ОСОБА_18 у повному обсязі погоджується. Оцінку доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження, експерт не давала.(т.3, а.с. 211-213).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання та фотознімками до нього від 6 лютого 2014 року, відповідно до яких ОСОБА_8 впізнав особу на фотознімку № 3, яким являється ОСОБА_13 , який і наніс йому тяжкі тілесні ушкодження (т.2, а.с.122-124).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання та фотознімками до нього від 6 лютого 2014 року, відповідно до яких ОСОБА_9 впізнала особу на фотознімку № 4, яким являється ОСОБА_13 , який і наніс їй тяжкі тілесні ушкодження (т.2, а.с.126-128).

При цьому суд виключає з числа доказів та не покладає у підтвердження причетності ОСОБА_13 до інкримінованих йому протиправних дій: протокол огляду місця події від 1 лютого 2014 року, відповідно до якого було виявлено та вилучено покривало світло-коричневого кольору (т.2, а.с.21-22); протокол огляду місця події від 23 січня 2014 року, відповідно до якого було виявлено та вилучено покривало чорно-зеленого кольору, покривало синього кольору у клітинку, футболку чорного кольору з надписом, труси сірого кольору, спортивні штани сірого кольору (т.2, а.с.25-26); протокол огляду місця події від 7 лютого 2014 року, відповідно до якого було виявлено та вилучено залізний предмет, розміром приблизно 3 см, схожий на уламок від леза ножа, на якому наявні плями бурого кольору (т.2, а.с.30-31); протокол тимчасового доступу до речей і документів від 6 березня 2014 року, відповідно до якого було встановлено та вилучено CD-Rдиск за № Вих. 2198/01/кт від 06.03.2014 р., Вх. 2547 (т.2, а.с.46);протокол огляду затриманого на наявність тілесних ушкоджень від 10 травня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_13 не було виявлено будь-яких тілесних ушкоджень (т.2, а.с.140); висновок експерта № 112 та фототаблицю до нього від 29 січня 2014 року, відповідно до якого 12 слідів папілярних узорів, які були вилучені 28 січня 2014 року в ході огляду місця події були залишені великим, вказівним, середнім, безіменним пальцями правої руки та великим, середнім, безіменним пальцями лівої руки ОСОБА_8 (т.2, а.с.86-92);висновок експерта № 112 та фототаблицю до нього від 29 січня 2014 року, відповідно до якого 5 слідів папілярних узорів, які були вилучені 28 січня 2014 року в ході огляду місця події були залишені не ОСОБА_8 , не ОСОБА_9 , не ОСОБА_19 , а іншою особою (т.2, а.с.187-196), оскільки вказані процесуальні документи самі по собі не містять ознак доказів причетності ОСОБА_13 до вчиненого, а лише вказують на проведення слідством комплексу слідчих та процесуальних дій та відповідності їх вимогам КПК України.

Крім того, суд виключає з числа доказів та не покладає у підтвердження причетності ОСОБА_13 до інкримінованих йому протиправних дій протокол проведеного слідчого експерименту, із застосуванням технічних засобів фіксації, за участі підозрюваного ОСОБА_13 від 12 травня 2016 року, тому що вказана слідча дія була проведена з грубим порушенням вимог ст. 240 КПК України, оскільки з відеозапису, який є додатком до протоколу цієї слідчої дії вбачається, що це фактично допит підозрюваного ОСОБА_13 в службовому кабінеті слідчого та будь-яких ознак слідчого експерименту така дія не містить, а тому в силу вимог ст.ст. 86, 89 КПК України такий доказ суд визнає недопустимим.

Таким чином,дослідивши та вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників даного кримінального провадження: прокурора, захисника, особи відносно якої внесено клопотання, потерпілих та свідка, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо допустимих доказів для того щоб дійти поза розумним сумнівом переконання про причетність ОСОБА_13 до вчинення інкримінованих йому протиправних дій та про вірну кваліфікацію діяння за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд також вважає необхідним зазначити, що при розгляді клопотання судом враховуються та приймаються до уваги посилання сторони захисту на те, що частина письмових доказів є недопустимою в рамках даного кримінального провадження, зокрема висновок судовопсихіатричної експертизи № 161 від 28 липня 2016 року, однак ґрунтовним та поглибленим вивченням усіх наведених вище, визнаних судом належними та допустимими, доказів можливо констатувати лише наявність при їх отриманні певних процесуальних порушень з боку органу досудового розслідування під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні, однак доводи захисту в цій частині жодним чином не здатні спростувати висновків суду, щодо переконливої доведеності стороною обвинувачення причетності ОСОБА_13 до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на що вказує сукупність досліджених доказів, та мотиви, наведених в ухвалі суду вище.

Правильність та достовірність висновку психіатричної експертизи № 161 від 28 липня 2016 року повністю підтверджена зокрема показаннями, наданими в судовому засіданні експертом-психіатром ОСОБА_18 .

Розглядаючи питання необхідності застосування до ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Так, статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_13 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів, що були отримані з показань потерпілих, а також протоколів слідчих дій, висновків експертів та інших доказів, наданих суду стороною обвинувачення.

Разом з тим, дослідженими в судовому засіданні довідками лікаря-психіатра, копії яких долучені до матеріалів провадження, під час тривалого спостереження за ОСОБА_13 доводиться, що психічний стан його на даний час задовільний, ознак загострення хвороби він не виявляє і спеціального лікування не потребує, загрози для оточуючих не представляє та на даний час його стан контролює його рідна сестра ОСОБА_11 , яка є його законним представником. (т. 3, а.с. 109, 185, 186, 220, 224)

Зазначене свідчить і про те, що висновок експерта в частині визначення виду примусового медичного заходу наразі є таким, що втратив свою актуальність, а також вказує на те, що експерти під час визначення суворості нагляду орієнтувались виключно тяжкістю статті КК України, за якою було кваліфіковано дії ОСОБА_13 .

Разом з тим, внаслідок стабільних змін у стані здоров`я ОСОБА_13 протягом останніх двох років, що підтверджується зазначеними довідками лікаря - психіатра, суд приходить до переконання, що на даний час відсутня потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру, відносно останнього.

З огляду на вищевикладене та звертаючи увагу на те, що стороною обвинувачення не заявлялось клопотання про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_13 , враховуючи, що вказаний висновок експерта № 161 від 28 липня 2016 року не розповсюджує свою дію стосовно стану ОСОБА_13 на даний час, суд при визначенні психічного стану останнього на триваючий момент, приймає до уваги та враховує об`єктивним джерелом відомості, що містяться саме в долучених до справи довідках лікаря психіатра, який тривалий час спостерігає за ОСОБА_13 за місцем проживання останнього та з яких вбачається, що його психічний стан задовільний, ознак загострення хвороби він не виявляє і спеціального лікування не потребує, тобто загрози для оточуючих ОСОБА_13 на даний час вже не представляє. (т. 3, а.с. 109, 185, 186, 220, 224)

При цьому суд не вбачає об`єктивних підстав для призначення додаткової психіатричної експертизи з ініціативи суду, оскільки на думку суду вказані довідки, постійно спостерігаючого в динаміці ОСОБА_13 лікаря психіатра, містять достатні та переконливі відомості про об`єктивний стан психічного здоров`я останнього, а його поведінка у судових засіданнях під час судового розгляду, що тривав більше двох років, вказує на відсутність підстав для того, щоб дійти висновків про наявність будь-яких відхилень в поведінці ОСОБА_13 .

Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», справи, що надійшли до суду з постановою слідчого для вирішення питання про застосування до неосудних примусових заходів медичного характеру, підлягають закриттю: за наявності обставин, передбачених ст. 6 КПК України (крім п. 4 ч. 1); у разі недоведеності участі цих осіб у вчиненні суспільно небезпечного діяння, якщо суд визнає, що немає потреби застосовувати примусові заходи медичного характеру.

Не можна застосовувати примусові заходи медичного характеру, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності або обмеженої осудності чи захворіла на психічну хворобу після вчинення злочину, до винесення судом ухвали (постанови) одужала або її психічний стан змінився настільки, що вона перестала бути небезпечною для себе чи інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «G.v.France», п. 39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п. 18 почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Верховний Суд України у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зазначив, що чинне кримінальне і кримінально-процесуальне законодавство передбачає систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно пункту 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Як зазначив Верховний Суд України у вищевказаній постанові за змістом положень КК України, ЗУ "Про психіатричну допомогу" та Основ законодавства України про охорону здоров`я метою застосування примусових заходів медичного характеру є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК України; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи особою, яка вчинила в січні 2014 року суспільно небезпечне діяння в стані неосудності,та на переконання суду, станом на момент постановлення судом ухвали має такі суттєві зміни у психічному стані, що він перестав бути небезпечним для себе та інших осіб, суд дійшов висновку, що провадження за клопотанням, яке є предметом даного судового розгляду, підлягає закриттю.

При прийнятті вказаного рішення судом також враховано, що ОСОБА_13 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, сім`ю, позитивну репутацію, позитивно характеризується за місцем проживання.

При цьому суд вважає необхідним повідомити про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_13 органи охорони здоров`я для взяття його на облік і здійснення подальшого необхідного лікарського нагляду за ним.

Дані про процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено. Арешт на майно ОСОБА_13 на накладався. До набрання ухвалою суду законної сили, запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_13 необхідно залишити без змін. Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відтак, провівши у справі судове слідство та заслухавши думку сторін кримінального провадження по суті внесеного клопотання, керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України,роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд

У Х В А Л И В:
Провадження за клопотанням старшого слідчого Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_14 , погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_6 , щодо застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000791 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2014 року, відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити.

До вступу ухвали суду в законну силу, запобіжний захід ОСОБА_20 залишити у виді перебування останнього на піклуванні у члена сім`ї - його громадянської дружини та законного представника - ОСОБА_12 , з обов`язковим лікарським наглядом.
Речові докази: футболку чорного кольору з надписом «CAMPUS», труси сірого кольору, спортивні штани сірого кольору, які знаходяться в криміналістичному пакеті та опечатані, печаткою відділення судово-медичної імунології, предмет, ззовні схожий на обломок леза ножа, який поміщено до паперового конверту, опечатано та скріплено підписами понятих (зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Шевченківського УП ГУНП у м. Києві)- знищити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1