пр. № 1-м/759/22/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2018 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №2 в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_3 , громадянина України, останнє відоме місце реєстрації та проживання в Україні: АДРЕСА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_4

встановив:

05 листопада 2018 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України, подане заступником директора Департаменту начальником Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_5 , діючої на підставі довіреності, про приведення вироку Ленінського районного суду м. Тюмені від 27 вересня 2017 відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України.
Вироком Ленінського районного суду м. Тюмені Російської Федерації від 27 вересня 2017 року ОСОБА_3 засуджений до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 64 Кримінального кодексу Російської Федерації (нижче нижчої межі) без позбавлення права займати відповідні посади та займатися відповідною діяльністю, без штрафу з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, п. «г» частиною четвертою статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, а саме за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі.
Цим же вироком постановлено строк покарання ОСОБА_3 відраховувати з 19 вересня 2016 року, в строк відбування покарання зараховано тримання під вартою в період з 04 лютого 2016 року по 18 вересня 2016 року включно.
12 жовтня 2016 вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.
ОСОБА_3 відбуває покарання у Федеральному казенному закладі «Виправна колонія №2» Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Тюменській області; кінець строку відбування покарання 03 лютого 2021 року. Станом на 22 червня 2018 року відбутий строк покарання складає 2 роки 4 місяці 19 днів, невідбутий - 2 роки 7 місяців 11 днів.
22 червня 2018 року ОСОБА_3 звернувся з заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання.
Міністерством юстиції України 16 жовтня 2018 року прийнято рішення №3388/5 про прийняття в Україну ОСОБА_3 для подальшого відбування призначеного вироком суду покарання.
Посилаючись на ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статті 606-610 КПК України, Міністерство юстиції України просить про приведення вироку Ленінського районного суду м. Тюмені від 19 вересня 2017 року відносно ОСОБА_3 у відповідність до чинного законодавства України для подальшого відбування покарання засудженим на території України.
Розгляд клопотання проведено без участі представника Міністерства юстиції України, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 610 КПК України.
Заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання є обґрунтованим та відповідає вимогам закону, дослідивши надані письмові матеріали, додані до клопотання, заяву засудженого ОСОБА_3 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання у відповідності до Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік" встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Згідно частини 1 статті 602 Кримінального процесуального кодексу Українивирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 1 статті 7 Кримінального кодексу України, громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
Судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надано всі необхідні документи згідно статті 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і частини 2 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: копія вироку Ленінського районного суду м. Тюмені Російської Фдерації від 19 вересня 2016 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; копія тексту статей Кримінального кодексу Російської Федерації, згідно яких засуджено ОСОБА_3 ; письмова заява засудженого ОСОБА_3 від 22 червня 2018 року про передачу в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про тривалість відбутої частини строку покарання та невідбуту частину покарання; інформація про стан здоров`я і поведінку засудженого, характеристика; копія листа ДМС України про наявність у засудженого ОСОБА_3 громадянства України.
Положеннями ст. 610 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, тобто за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (мережі Інтернет), за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та відповідає частині другій статті 15, частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України.
Покарання ОСОБА_3 призначено з застосуванням статті 64 Кримінального кодексу Російської Федерації, що відповідає статті 69 Кримінального кодексу України.
Санкція частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.
Санкція частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Разом з тим, відповідно до норм кримінального та кримінального процесуального законодавства України, при приведенні вироку суду відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України, суд не має право погіршувати становище засудженого та застосовувати до засудженого покарання більш чим 5 років позбавлення волі, а також обов`язкове додаткове покарання - конфіскацію майна, передбачене частиною 2 статті 307 КК України, яке не було застосовано судом Російської Федерації до засудженого.

Тому, з огляду на викладене, при приведенні вироку відносно ОСОБА_3 у відповідність із законодавством України, наявні підстави для застосування вимог частини 1 статті 69 КК України, - тобто призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 307 КК України, а саме 5 років позбавлення волі та не застосування обов`язкового додаткового покарання - конфіскації майна.

На підставі статті 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з 04 лютого 2016 року. В строк відбування покарання зарахувати термін перебування під вартою з 04 лютого 2016 року по 18 вересня 2016 року включно.
На підставі викладеного, керуючись статтями 609, 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м. Тюмені Російської Федерації від 19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_3 .
Визначити, що частини 3 статті 30, пункту «г» частини 4 статті 228.1 КК Російської Федерації, за якою ОСОБА_3 засуджено вироком Ленінського районного суду м. Тюмені Російської Федерації від 19 вересня 2016 року, відповідають частині 2 статті 15, частині 2 статті 307 КК України.
ОСОБА_3 визначити покарання на підставі вироку Ленінського районного суду м. Тюмені Російської Федерації від 19 вересня 2016 року за частиною другою статті 15, частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України, із застосуванням частини 1 статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 19 вересня 2016 року.
На підставі статті 72 Кримінального кодексу України в строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати термін перебування під вартою з 04 лютого 2016 року по 18 вересня 2016 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити попередній - тримання під вартою.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1