Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5655/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №00001301 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 31 серпня 2018 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.09.2015 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 186 ч.2 КК України на 100 годин громадських робіт;
- 28.02.2017 року Богунським районним судом м. Житомира за ст. 296 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2017 року звільнено по ЗУ "Про амністію у 2016 році";
- 22.03.2017 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання призначене йому судом. Призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст.69, 691 КК України у вигляді обмеження волі. Вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання з тих підстав, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання суд в повній мірі не врахував пом`якшуючі обставини, а саме повне визнання ним своєї вини, його належну поведінку як на досудовому слідстві так і при розгляді справи в суді, а також повне відшкодування майнової шкоди потерпілій стороні.
Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому просила залишити її без задоволення та вказала про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції при постановленні вироку врахував всі пом`якшуючі обставини та призначив ОСОБА_8 покарання, яке відповідає вимогам закону.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 31 серпня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано до покарання не відбуте ОСОБА_8 покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 22 березня 2017 року та остаточно призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання вирішено рахувати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_8 .
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 14 березня 2018 року о 11 годині 17 хвилин, ОСОБА_8 , перебував в приміщенні торгового залу магазину «Технопростір» ТОВ «Техно Простір», що знаходиться за адресою вул. Київська,77 в м. Житомирі.
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна із вищевказаного магазину, що належить ТОВ «Техно Простір».
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, таємно, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні вищевказаного магазину, шляхом вільного доступу із полиці таємно викрав чуже майно, а саме музичну колонку марки «Ergo BTS-520 XL Red», серійний номер 802, вартістю 999 грн. 00 коп. та сховав вказане майно під куртку, в яку був одягнений.
В подальшому, ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ТОВ «Техно Простір» майнової шкоди на загальну суму 999 грн.00 коп.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України. Так, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочину.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий, під час іспитового строку вчинив новий умисний корисливий злочин, характеризується посередньо, має молодий вік, приніс публічні вибачення представнику потерпілого, критично ставиться до вчиненого.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинений злочин та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано, що обвинувачений в повному обсязі відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду та повністю визнав свою вину, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції.
Вказання апелянта на те, що вирок суду занадто суворий, є необґрунтованим, оскільки покарання обвинуваченому призначено в розмірі, що передбачений санкцією частини статті Кримінального кодексу України за якою його засуджено.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний злочин вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 під час іспитового строку за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 22.03.2017 року, яким останнього було засуджено за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки (а.п. 53-55).
Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду не вважає, що суд першої інстанції порушив положення ст.69-1 КК України, оскільки призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не перевищує двох третин максимальних строків, передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного покарання такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 31 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: