Дата документу 30.10.2018 Справа № 331/1066/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1066/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/220/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 , заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_12 та представник потерплої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено: за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України до двох років обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України до одного року обмеження волі, за ч. 3 ст. 190 КК України до п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 327151 грн; на користь держави судові витрати у розмірі 10688 грн.

Скасовано арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05 серпня 2015 року. Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк один рік; за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та обставини скоєння кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, який не працевлаштований, постійного доходу не має, завдану матеріальну шкоду не відшкодував. Крім того, на думку апелянта, в порушення вимог ст.67 КК України, суд не визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину відносно особи, яка перебувала в безпорадному стані, оскільки потерпіла є інвалідом 2 групи та визнана недієздатною. Крім того, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не навів підстав, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_12 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при ухваленні вироку суд необґрунтовано застосував положення ч.3 ст.349 КПК України, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про те, що обвинувачений визнав себе винним частково, що не давало суду можливості розглядати справу у скороченому порядку. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч.5 ст.27, ч. 3 ст.358 КК України, зазначив, що «… він своїми умисними діями підробив офіційний документ…., з метою його використання іншою особою, вчинений за попередньою змовою групою осіб». Однак у такій кваліфікації дій обвинуваченого взагалі нічого не вказано про наявність у його діях пособництва у вчиненні злочину, що значно погіршило процесуальний стан обвинуваченого, оскільки вироком його визнано винуватим у співвиконавстві у вчиненні цього злочину. Вважає, що зазначене призвело до порушення права обвинуваченого на захист, оскільки ОСОБА_13 фактично був позбавлений можливості доводити неправильність кваліфікації його дій, у тому числі шляхом дослідження доказів.

Крім того, суд не врахував, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, вчинене упродовж жовтня-грудня 2014 року. Таким чином, відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.49 КК України, на момент ухвалення вироку закінчилися строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за цей злочин. З огляду на зазначене, суд повинен був звільнити обвинуваченого від покарання за ч.4 ст.358 КК.

Також, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд не врахував повною мірою ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та інші обставини, і необґрунтовано звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України. Зокрема, суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений не працював, злочин, передбачений ч.3 ст.190 КК України, вчинив з корисливих мотивів, до його вчинення заздалегідь готувався у групі з іншими особами, що значно підвищує суспільну небезпеку його дій. Щире каяття, хоча і визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, проте така обставина носить лише формальний характер. В матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження відшкодування обвинуваченим збитків потерпілій, яка до того ж є інвалідом 2 групи, і позбавлена житла, а тому підстави для застосування до нього ст.75 КК відсутні.

Крім цього, суд безпідставно прийняв рішення про відшкодування потерпілій заподіяної шкоди у грошовому виразі, оскільки обвинувачений не працює, а тому неспроможний відшкодувати заподіяну ним шкоду. При цьому суд безпідставно прийняв рішення про необхідність скасування арешту, накладеного на квартиру потерпілої, яка є предметом злочину у провадженні щодо осіб, які організували вчинення ОСОБА_6 злочинів та відносно яких матеріали виділені в окреме провадження.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що потерпілу незаконним шляхом позбавили її власності та права проживати у власному житлі, що спричинило значну матеріальну шкоду у розмірі вартості квартири; обвинуваченим за весь час досудового розслідування та судового розгляду жодних збитків не відшкодовано, він не працює, а тому постають сумніви щодо відшкодування завданої шкоди взагалі. Також, на думку апелянта, скасування арешту з квартири потерпілої може привести до подальшого її продажу.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 в жовтні 2014 року в денний час, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , знаходячись на пр.Соборному в районі площі «Волі», що в Олександрівському районі м.Запоріжжя, вступив у злочинну змову з невстановленими в ході досудового розслідування особами, з метою підробки офіційного документа, а саме паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_14 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 надав невстановленим досудовим розслідуванням особам паспорт громадянина України на своє ім`я та власну фотокартку для подальшого підроблення офіційного документа, а саме паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_14 , з метою його використання, шляхом надання до нотаріальних контор та інших установ та організацій. Згідно попередньої змови, невстановлена в ході досудового розслідування особа, повинна була взяти дійсний паспорт та фото ОСОБА_6 , та невстановленим в ході досудового розслідування способом переклеїти фотокартки ОСОБА_6 в паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області від 01 лютого 2003 pоку, та подальшої передачі підробленого паспорту ОСОБА_6 з метою противоправного використання шляхом надання до нотаріальних контор та інших установ та організацій для оформлення довіреності та інших офіційних документів, які стосуються кв. АДРЕСА_2 , для її подальшого продажу. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на шахрайське заволодіння зазначеною квартирою, невстановлені в ході досудового розслідування особи підробили паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області від 01 лютого 2003 року, який у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці передали ОСОБА_6 , який достовірно знаючи, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 завідомо підроблений, використав його шляхом надання до нотаріальних контор та інших установ та організацій, для оформлення довіреності та інших офіційних документів, які стосуються вказаної квартири для її подальшого продажу.

Після чого, 27 листопада 2014 року, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою шахрайського заволодіння вказаної квартири, для її подальшого продажу, направились до нотаріальної контори приватного нотаріуса Мелітопольського міського округу Запорізької області - ОСОБА_15 , за адресою: Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Перемоги буд. 4., з метою нотаріального посвідчення довіреності на право розпоряджатися. У цей же день, близько 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись в зазначеній нотаріальній конторі, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння квартирою, достовірно знаючи про те, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області 01 лютого 2003 року, що є офіційним документом, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати такі документи, містить неправдиві відомості, а саме має вклеєні фотокартки із зображенням ОСОБА_6 , пред`явив вищевказаний паспорт та надав його нотаріусу ОСОБА_15 для зняття копії, використав таким чином, завідомо підроблений документ для оформлення довіреності.

Крім того, 05 грудня 2014 року приблизно об 11-00 годині ОСОБА_6 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою шахрайського заволодіння квартирою, для її подальшого продажу, направились до нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_16 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , з метою укладання договору купівлі-продажу квартири. В цей же день, об 11 годині З0 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в зазначеній нотаріальній конторі, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою заволодіння квартирою, достовірно знаючи про те, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області 01 лютого 2003 року, що є офіційним документом, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати такі документи, містить неправдиві відомості, а саме має вклеєні фотокартки із зображенням ОСОБА_6 , надав довіреність на право розпоряджатися кв. АДРЕСА_2 , видана в м.Мелітополь Запорізької області приватним нотаріусом ОСОБА_15 , та пред`явив вищевказаний паспорт, після чого надав його нотаріусу ОСОБА_16 для зняття його копії та оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , реєстровий номер № 830 з ОСОБА_17 , таким чином використав завідомо підроблений документ.

Окрім того, в жовтні 2014 році ОСОБА_6 , не маючи постійного джерела доходу, прагнучи до швидкого і незаконного збагачення за рахунок заволодіння шахрайським шляхом житлом, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка страждає психічними розладами і перебуває на обліку в Комунальній установі «Обласна клінічна психіатрична лікарня», а саме квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, шляхом обману, вчинив злочин при наступних обставинах.

Так, в жовтні 2014 року в денний час, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись в Олександрівському (Жовтневому) районі м.Запоріжжя, надав невстановленим досудовим розслідуванням особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, паспорт громадянина України на своє ім`я та власну фотокартку, з метою підроблення офіційного документа, паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_14 для його подальшого використання, шляхом надання до нотаріальних контор та інших установ та організацій. Невстановлені в ході досудового розслідування особи підробили паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області від 01 лютого 2003 pоку, шляхом вклеювання фотокарток ОСОБА_6 . Далі, реалізовуючи свій злочинний умисел, 27 листопада 2014 року приблизно в 15-00 годині ОСОБА_6 , використовуючи завідомо підроблений документ, а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , з вклеєними в нього власними фотокартками, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , направились до нотаріальної контори приватного нотаріуса Мелітопольського міського округу Запорізької області ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_5 , з метою нотаріального посвідчення довіреності на право розпоряджатися квартирою АДРЕСА_2 . Знаходячись в нотаріальній конторі, ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на придбання права на майно, шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про підробку паспортів, заповнених на ім`я ОСОБА_8 серії НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 06.02.2002р. та серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області від 01 лютого 2003 року на ім`я ОСОБА_14 , пред`явив приватному нотаріусу ОСОБА_15 підроблений паспорт та надав його нотаріусу для зняття копій. За результатами розгляду наданих документів, приватний нотаріус ОСОБА_15 27 листопада 2014 року посвідчила довіреність від імені ОСОБА_8 , видану на ім`я ОСОБА_14 , з правом передоручення повноважень, строком на три роки, на право розпоряджатися (продати, обміняти, здати, заставити, за ціну і на умовах за власним розсудом) квартирою АДРЕСА_2 , зареєстровану в єдиному реєстрі довіреностей № 5314. Отримавши вказану довіреність, шляхом обману та використання завідомо підробленого паспорту на ім`я ОСОБА_14 , серії НОМЕР_1 , виданого Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області від 01 лютого 2003 року ОСОБА_6 заволодів правом розпоряджатись квартирою АДРЕСА_2 . Бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, 05 грудня 2014 року приблизно об 11-00 годині ОСОБА_6 , маючи довіреність на право розпорядження квартирою АДРЕСА_2 отриману шляхом обману, використовуючи завідомо підроблений документ, а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, знаходячись в нотаріальній конторі приватного нотаріуса ОСОБА_16 , що розташована за адресом: АДРЕСА_3 , шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про підробку паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Токмацьким МРВ УМВС України в Запорізькій області від 01 лютого 2003 року на ім`я ОСОБА_14 , пред`явив приватному нотаріусу ОСОБА_16 довіреність № 5314, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_15 , підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_14 та надав нотаріусу вказаний паспорт для зняття копій, а також інші документи щодо квартири АДРЕСА_2 . Внаслідок використання ОСОБА_6 завідомо підробленого документа приватним нотаріусом ОСОБА_16 зареєстровано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , реєстровий номер № 830 між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , таким чином, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими в ході досудового розслідування особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, заволодів на власний розсуд квартирою, яка належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_8 ринкова вартість якої складає 327 151 грн, що більше, ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений на момент скоєння кримінального правопорушення, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_8 у великих розмірах на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу; прокурора, яка в повному обсязі підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області та частково підтримала інші апеляційні скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора області підлягає задоволенню, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілої підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Проте, на переконання колегії суддів, дані вимоги закону не були дотримані судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Так, згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд досліджував докази в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, зазначивши при цьому у вироку, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину.

Між тим, зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_6 , які він надав під час судового розгляду, вбачається, що обвинувачений не повністю визнав обставини, зазначені в обвинувальному акті і вироку суду та не підтвердив того факту, що мав намір заволодіти квартирою, що належить ОСОБА_8 .

При апеляційному розгляді обвинувачений також вказав на те, що не мав наміру шахрайським шляхом та за попередньою змовою заволодівати вищевказаною квартирою.

За таких обставин суд першої інстанції не мав правових підстав розглядати дане кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а мав дослідити усі докази у справі та надати їм належну оцінку.

Такі порушення вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 , окрім іншого, за ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, однак при цьому зазначив, що обвинувачений своїми умисними діями підробив офіційний документ з метою його використання іншою особою, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Таким чином, суд фактично описав дії обвинуваченого ОСОБА_6 як співвиконавця, Тобто вирок суду в цій частині містять суперечності, на що обґрунтовано звернув увагу заступник прокурора області в своїй апеляційній скарзі.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України виходячи з такого.

Так, згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, не навів у вироку переконливого обґрунтування для такого звільнення та не вказав обставин, які б знижували ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів і свідчили би про те, що виправлення обвинуваченого можливе без фактичного відбування призначеного йому покарання.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 завдану потерпілій шкоду не відшкодував та навіть не вживав жодних заходів, направлених на її відшкодування, не працює, характеризується посередньо.

Крім того, незважаючи на те, що заподіяна потерпілій шкода не відшкодована, суд дійшов передчасного висновку про необхідність скасування арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2015 року, на що також обґрунтовано вказав заступник прокурора області в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуваний вирок суду не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України, цей вироку підлягає безумовному скасуванню.

Оскільки, діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції не може виправити ці недоліки, скасовуючи вирок, виходячи з загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції, під час якого суду належить здійснити судове провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, перевірити інші доводи апеляційних скарг та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

При цьому, якщо під час нового розгляду, за умови доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не буде встановлено додаткових обставин, які пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України за вищевказаним вироком суду слід вважати безпідставним.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_12 задовольнити, а апеляційні скарги прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4