Справа № 523/7555/18
Провадження № 1-кп/523/441/19
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту прокурору

22 січня 2019 року

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт і додані до нього документи у кримінальному провадженні №0001422, внесеному до ЄРДР 26.03.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
01.06.2018 року на адресу Суворовського районного суду м.Одеси з Одеської місцевої прокуратури №4 надійшли зазначений обвинувальний акт і додані до нього документи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , які ухвалою судді від 04.06.2018 року призначені для розгляду в підготовчому судовому засіданні.

З`ясувавши під час підготовчого судового засідання позицію прокурора ОСОБА_3 щодо можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту чи його повернення, заслухавши з цих же питань думку обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дослідивши надані на розгляд суду відповідні процесуальні документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.2 цього ж Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури, а за ст.7 цього Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження.

Положення ст.291 зазначеного Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, та у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення.

З огляду на ч.ч.1, 2 ст.9 вказаного Кодексу, суд, слідчий суддя, прокурор, керівника органу досудового розслідування, слідчий, інша службова особа органів державної влади під час кримінального провадження зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурору, керівнику органу досудового розслідування, слідчому належить всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як слідує з вимог ч.1 ст.337 означеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Проте, при складенні й погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 , ані старшим слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , ані прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , яким затверджувався зазначений акт, наведені вище вимоги закону дотримані не були, оскільки викладені у розглядуваному акті фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення е неконкретним і незрозумілим навіть суду, що у свою чергу позбавляє суд в подальшому можливості роз`яснити суть обвинувачення відповідній особі, оскільки обвинувальний акт не містить визначених Законом України «Про Національну поліцію» передумов, які були підставою зупинки вказаного обвинуваченого з метою перевірки його документів та подальшого виявлення у нього психотропної речовини, у незаконному придбанні й зберіганні якої, без мети збуту, обвинувачується останній.

Так, за ст.ст.31, 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право застосовувати превентивний захід, зокрема такий як перевірка документів особи, лише у визначених законом випадках: якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Статтею 34 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх лише у випадку існування достатніх підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.
Разом із тим, наведені вимоги закону не відносять відсутність у обвинуваченого ОСОБА_4 документів, що посвідчують його особу, до обставин, які надають поліцейським право на проведення поверхневої перевірки особи, а зміст розглядуваного обвинувального акту не містить існування у поліцейських інших достатніх підстав вважати, що у вказаного обвинуваченого мала бути при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю останнього або сторонніх осіб.
Крім того, розглядуваний обвинувальний акт містить відомості про вилучення у обвинуваченого ОСОБА_4 психотропної речовини в ході проведеного огляду місця події слідчо-оперативною групою.

Слід зауважити на тому, що на відміну від норм ст.ст.208, 223, 236, 238 КПК України, за якими допускається можливість проведення огляду чи обшуку особи, положення ст.237 КПК України, якою регламентується проведення слідчим чи прокурором огляду місця події, що передбачає огляд місцевості, приміщення, речей чи документів з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, не містять приписів щодо можливості огляду чи обшуку особи під час проведення огляду місця події.

Перелічені вище обставини, за своєю сукупністю, суперечать принципам верховенства права та законності, не відповідають завданням кримінального провадження та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Згідно зі ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).

До того ж, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

За правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові №5-328кс16 від 24.11.2016 року та за ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для застосування усіма суб`єктами владних повноважень і судами, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Отже, оскільки викладене у розглядуваному обвинувальному акті формулювання обвинувачення, з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.2-3, 8-9, 91-92, 291 КПК України, неможливо визнати таким, що висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом, зокрема у зв`язку з його неконкретністю та незрозумілістю, невідповідністю завданням кримінального провадження, то слід визнати неможливість призначення такого обвинувального акту до судового розгляду в цьому кримінальному провадженні.

Наведені вище обставини невідповідності обвинувального акту від 30.05.2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 вимогам ч.2 ст.291 КПК України, у контексті приписів ст.ст.2-3, 8-9, 91-92 цього ж Кодексу, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які фактично нівелюють принципи законності та верховенства права, що за своєю сукупністю унеможливлює призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення протягом розумного строку виявлених судом недоліків.

Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 26, 91-92, 291, 314, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Обвинувальний акт й додатки до нього у кримінальному провадженні №0001422, внесеному до ЄРДР 26.03.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали направити для виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1