Справа № 128/3038/17
ВИРОК
Іменем України

18 січня 2019 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000281 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, на утриманні має 1 малолітню дитину, непрацюючого, раніше несудимого

за ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2017 року, о 21 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись на території домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_2 , під час суперечки зі своєю дружиною ОСОБА_5 , на грунті неприязних відносин, з приводу ревнощів та можливості побачитися з сином, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс кулаком правої руки близько двох трьох ударів в ділянку обличчя та голови ОСОБА_5 , після чого ударом ноги збив її з ніг. Внаслідок нанесених ударів в ОСОБА_5 виникли тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи, садна в проекції правого ліктьового суглобу, які згідно висновку експерта №877 від 24.07.2017 року утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів) та належать до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю, пояснивши, що з колишньою дружиною ОСОБА_5 у нього склалися вкрай неприязні відносини з приводу ревнощів та виховання сина і будучи ще в шлюбі, 23.07.2017 року, знаходячись в будинку по АДРЕСА_2 , між ним та ОСОБА_5 виникла сварка, яка перейшла в бійку, а саме: при з`ясуванні відносин щодо участі у вихованні сина, він вдарив дружину правою рукою в область обличчя та голови, а згодом ногою збив з ніг. На даний час він жалкує про скоєне, розуміє, що вчинив ганебний вчинок, маючи можливість з`ясувати відносини в інший спосіб, однак не міг стримати своїх емоцій. На примирення колишня дружина не погоджувалася, не дивлячись на його спроби це зробити. За даних обставин, він просить суд його суворо не карати та застосувати до нього акт амністії.

Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, характеризуючих його особу і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу винного, те що він раніше несудимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; позитивно характеризується за місцем проживання, є батьком малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно досудової доповіді, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або без обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд встановив: визнання вини та активне сприяння розкриттю правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні
покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який
визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати
вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи
законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації
покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення
засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

В судовому засіданні прокурор та обвинувачений просили застосувати до ОСОБА_4 . Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній є суб`єктом амністії в зв`язку з тим, що він є батьком малолітньої дитини, відносно якої не позбавлений батьківських прав.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, вважає, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набув чинності 07.09.2017 року, оскільки він вчинив злочин невеликої тяжкості до набуття чинності вищевказаним Законом; являється батьком малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого він не позбавлений батьківських прав.

Керуючись Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, ст. ст. 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_1