Справа № 465/6497/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/200/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0003525 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2018 року застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Кульчиці,

Самбірського району, Львівської області,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Встановлено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 60 днів з моменту затримання, тобто до 29.01.2019 року.

На ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 звільнити з-під варти.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 зазначає, що під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не було надано доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Крім того, слідчий суддя не обгрунтував неможливість застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу. Адвокат вказує на необґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_7 , у межах даного кримінального провадження. Також слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не обґрунтував доводи сторони захисту щодо заперечення клопотання сторони обвинувачення про обрання ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, що суперечить вимогам ст. 7 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи та матеріали досудового розслідування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

31 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003525 внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

25 квітня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України: нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 16 вересня 2017 року, близько 21 год., перебуваючи у нежитловому приміщенні, що на АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок словесного конфлікту, що виник з ОСОБА_10 , діючи умисно, наніс останньому множинні удари в область голови та тулуба, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Судове рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави постановлено з дотриманням вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Слідчий суддя дійшов обгрунтованого й правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу - тримання під вартою, врахувавши при цьому: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування чи суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги сторони захисту про необгрунтованість підозри, яку пред`явлено ОСОБА_7 , то слід зазначити, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду речового доказу, а саме цифрового носія інформації компакт-диску «DVD-R», на якому міститься запис з камер спостереження, що розташовані на будинку № 11 на вул. Глибокій у м. Львові, іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження.
Крім того, слід зазначити, що при встановленні факту наявності (чи відсутності) обґрунтованої підозри слідчий суддя керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч.5 ст. 9 КПК України), яка відображена в рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також в рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В інших рішеннях «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Згідно з правовою позицію, яка закріплена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28 жовтня 1994 року), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, не обгрунтування слідчим суддею своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як на підставу скасування судового рішення колегія суддів до уваги не бере. З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання слідчий суддя врахував передбачені ст. ст. 178, 183 КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, в тому числі наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а також те, що підозра про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, є обгрунтованою, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Щодо апеляційних доводів захисника про те, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не були оцінені заперечення сторони захисту проти застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу, то колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що при обгрунтованій підозрі у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого злочину більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який спричинив загибель людини, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність та можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави є обгрунтований та відповідає вимогам закону.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Датою закінчення дії ухвали про обрання запобіжного заходу визначити 27 січня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4