Справа № 484/3909/18
Провадження № 1-КП/484/92/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується у носінні, зберіганні, придбанні боєприпасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, зокрема в тому, що протягом 2014-2017 років (точна дата слідством не встановлена) проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що розташована у зоні проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях України, де знайшов осколкову оборонну гранату Ф-1 та ручну осколкову наступальну гранату РГД-5, які при конструктивному поєднанні утворюють два остаточно споряджені вибухові пристрої промислового виготовлення військового призначення та відносяться до бойових припасів основного призначення, які придатні для вибуху.

Також під час проходження служби на вказаній території та у зазначений період часу ОСОБА_6 знайшов патрони у кількості 51 штука (36 штук калібру 5,45 мм (патрони 5,45*39), 14 штук калібру 7,62 мм (патрон 7,62*39) та 1 патрон калібру 7,62 (патрон 7,62*54), які придатні та можуть використовуватись для стрільби з вогнепальної нарізної зброї.

Таким чином ОСОБА_6 незаконно придбав та умисно, протиправно, з метою особистого користування продовжував носити вказані боєприпаси, без спеціального передбаченого законом дозволу.

20 жовтня 2017 року після проходження військової служби ОСОБА_6 , переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне зберігання вказаних бойових припасів, перевіз їх до м. Первомайська, а потім переніс до свого помешкання, розташованого по АДРЕСА_1 , де, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно (для особистого користування) та всупереч вимогам Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року (зі змінами та доповненнями від 16.09.2004 року), а також положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.2012 року, зберігав без передбаченого законом дозволу.

20.09.2018 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст. 263 КПК України у зв`язку з тим, що він добровільно здав поліції боєприпаси.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що видача боєприпасів відбулася після пропозиції працівника поліції їх видати.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що 11.05.2018 року працівники поліції доставили його у службовий кабінет заступника начальника поліції ОСОБА_8 , який повідомив, що знає про наявність у нього боєприпасів і запропонував їх видати, інакше поліція прийде до нього та його родичів з обшуком і сама все знайде, а його затримають. Він не хотів проблем, тому не заперечував, зізнався що дійсно має боєприпаси, готовий їх видати, але потрібно їхати в Кривоозерський район. Сам добровільно з метою здати боєприпаси він в поліцію не звертався і такого наміру не мав.

Свідок ОСОБА_8 також пояснив, що ОСОБА_6 погодився здати зброю лише після його пропозиції і на той час у поліції вже була інформація про наявність у ОСОБА_6 боєприпасів.

На думку суду, такі обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_6 лише визнав факт зберігання ним боєприпасів після того, як працівники поліції його про це запитали, а такі обставини не свідчать про наявність доброї волі особи на видачу боєприпасів.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів. вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч.3 ст. 263 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

Такого факту судом не встановлено, тож у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 263 КК України, ст.ст. 284, 370, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 263 КК України на підставі ч.3 ст. 263 КК України.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

СУДДЯ: