Справа № 299/740/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/313/2018 за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2018.

Цим вироком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чорнотисів Виноградівського району Закарпатської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , з неповною середньою освіто., не працюючий, одружений, що має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, судимий, востаннє Виноградівським районним судом 26.01.2011 за ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 135 КК України з застосуванням ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, умовно-достроково звільнений від відбуття покарання 27.01.2014 на 8 місяців 14 днів, засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України - на 1 рік позбавлення волі, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, а за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком у 3 роки та з покладенням на нього обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Ухвалено: речові докази мотоблок і двох коней залишити власникам, цивільний позов прокурора залишити без розгляду.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 17.02.2016 приблизно о 22 годині в кухні будинку АДРЕСА_1 на ґрунті неприязні затіяв сварку з ОСОБА_8 , під час якої умисно наніс їй удар ногою в область черева, яким спричинив їй небезпечні для життя в момент заподіяння тяжкі тілесні ушкодження у виді саден шкірних покровів і розриву селезінки, що супроводжувалось внутрішньою кровотечею та утворенням гемоперитонеуму.

Окрім цього, ОСОБА_6 спільно з невстановленими особами:

-21.03.2016 приблизно о 4 годині в с. Теково, через незамкнену хвіртку проникли на територію дворогосподарства на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належний ОСОБА_11 мотоблок марки «Кентавр» моделі МБ 2060Д-3, № 000798 вартістю 7460 грн.;

-25.03.2016 приблизно о 23 годині в с. Черна, проникли на територію колишнього ПАТ «Затисянський хімічний завод» звідки повторно таємно викрали двох коней ціною по 5000 грн., належних ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень, їх правової кваліфікації і доведеності вини ОСОБА_6 , просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_6 те саме, але реальне покарання. Вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів та його особі. Вказує, що до висновку про можливість застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції дійшов безпідставно: адже ОСОБА_6 судимий, характеризується посередньо, хоч і визнав свою вину у вчиненні злочинів, але не повідомив жодних відомостей про своїх співучасників, був оголошений у розшук, мотоблок був відшуканий працівниками поліції, а коні потерпілим, тому не можна вважати, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину чи відшкодував завдану шкоду.

Захисник адвокат ОСОБА_7 подав на апеляційну скаргу заперечення, в яких зазначив, що ОСОБА_6 вчинив крадіжки внаслідок скрутного матеріального становища його сім`ї, на стадії досудового розслідування повідомив всі відомі йому обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, не переховувався, а виїжджав на заробітки, оскільки змушений утримувати чотирьох малолітніх дітей і дружину, яка доглядає за дітьми і через це не може працювати, відшкодував обом потерпілим матеріальну і моральну шкоду, витрати по розшуку викрадених коней та їх транспортуванню на місце проживання потерпілого, що і спонукало обох потерпілих просити суд не карати його суворо. Стверджує, що за час, який збіг після вчинення злочинів, ОСОБА_6 виправився, нових правопорушень не вчинив, має постійне місце проживання, працює, є єдиним годувальником своєї сім`ї, своєю поведінкою довів, що перестав бути небезпечним для суспільства.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи апеляційної скарги, промову прокурора на підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них обвинуваченого, захисника і потерпілої ОСОБА_8 , за клопотанням прокурора дослідив матеріали справи, які містять відомості про особу обвинуваченого, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень, як вони встановлені судом і викладені у вироку, доведеність вини ОСОБА_6 у їх вчиненні, їх правова кваліфікація в апеляційній скарзі не оспорюються.

Кваліфікація діянь ОСОБА_6 в частині спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України, як умисного тяжкого тілесного ушкодження; в частині викрадення мотоблока за ч.3 ст. 185 КК України, як таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у сховище; та в частині викрадення двох коней за ч.2 ст. 185 КК України як таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб повторно, встановленим судом обставинам їх вчинення відповідає.

Відповідно до засад ч.2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня його тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Міру покарання ОСОБА_6 суд правильно визначив у межах санкцій ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, того, що він вчинив злочини за відсутності обставин, що обтяжують покарання, визнав вину, має на утриманні чотирьох дітей. За своїм видом і розміром вона відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Згідно з ч.1 ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти за умови, якщо дані про тяжкість злочину та особу винного складають підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Доводи прокурора на обґрунтування м`якості покарання, призначеного ОСОБА_6 , обмежуються в апеляційній скарзі твердженням про те, що суд не додержав вимоги ч.2 ст.50 КК України щодо мети покарання, якою є виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, не врахував тяжкості злочинів, даних про особу ОСОБА_6 , зокрема того, що він судимий, характеризується посередньо, не повідомив про співучасників, був оголошений у розшук, що викрадене було відшукано працівниками поліції і потерпілим, а тому не можна вважати, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину чи відшкодував завдану шкоду.

Ці доводи узгоджується з даними кримінального провадження не в повній мірі, а суд першої інстанції усі свої висновки і рішення переконливо обґрунтував і належно вмотивував у вироку.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої законні права і свободи від порушень і протиправних посягань, статтею 63 підозрюваному, обвинуваченому чи підсудному право на захист. Відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений мають право не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати. Будь-якої відповідальності підозрюваного, обвинуваченого за невизнання підозри, обвинувачення або їх визнання частково законом не передбачено.

Отже твердження, ніби ОСОБА_6 не повідомив про своїх співучасників, його покарання не обтяжує і врахуванню при призначенні покарання не підлягає. До того ж, воно не відповідає дійсності. У цьому можна переконатись, ознайомившись з його поясненнями працівникам поліції на стадії досудового розслідування (т.3 а.117-118,119-120).

З конкретних обставин кримінального правопорушення, пояснень обвинуваченого, захисника і потерпілої в судовому засіданні, наявних у матеріалах кримінального провадження даних про особу обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_6 дійсно визнав свою вину за всіма висунутими йому обвинуваченнями, засудив свою поведінку в минулому, щиро висловив свій жаль з приводу спричинення тілесних ушкоджень дружині і вчинених крадіжок, обіцяв ніколи не порушувати закон в майбутньому.

Викрадене майно дійсно було відшукано працівниками поліції і потерпілим ОСОБА_12 , але завдяки показанням ОСОБА_6 про обставини вчинення кримінального правопорушення та події, які відбулись після цього. З показань потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в судовому засіданні вбачається, що викрадене майно їм повернуто, понесені витрати по його розшуку та моральна шкода їм відшкодовані. Обидва потерпілі просили суворо не карати ОСОБА_6 .. Ці обставини свідчать про те, що розкаяння ОСОБА_6 є щирим.

Потерпіла ОСОБА_8 , яка є дружиною обвинуваченого, в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що її чоловік піклувався і піклується про неї і дітей, виїжджає на заробітки, завдяки чому оплатив витрати потерпілим, на її лікування, утримує сім`ю, існування якої без нього не може собі уявити.

У сім`ї ОСОБА_6 четверо дітей 2005, 2008, 2011 і 2015 років народження (т.4 а.190, 191-195).

Показань ОСОБА_6 про те, що він виїжджав на заробітки, щоб забезпечувати сім`ю засобами до існування, прокурор в апеляційній скарзі не спростував, доказів того, що ОСОБА_6 ухилявся від досудового розслідування, даних про конкретні заходи, вжиті щодо його розшуку, суду не надав.

У матеріалах кримінального провадження наявні відомості про те, що ОСОБА_6 у 2006-20011 роках притягався до відповідальності за кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 135 КК України, але і про те, що покарання у виді чотирьох років позбавлення волі він відбув: ухвалою суду від 27.01.2014 ОСОБА_6 був умовно-достроково звільнений за 8 місяців 14 днів до закінчення строку покарання.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_6 пояснив, що через загострення відносин з мешканцями табору в с. Чорнотисів, зокрема викрадення ними його автомобіля та інший негативний вплив з їх боку, вони з дружиною змінили місце проживання: перебралися в інше село, де винайняли житло.

Характеристика ОСОБА_6 , надана головою села Чорнотисів 16.03.2016, є позитивною.

Обставин, які обтяжували б покарання ОСОБА_6 не встановлено. Згідно з ч.4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Вчинення ОСОБА_6 злочину повторно, суд визнав кваліфікуючою обставиною, отже в силу припису ч.4 ст. 67 КК України при призначенні покарання вона врахована бути не може.

На підставі викладеного Апеляційний суд прийшов до висновку що дії і поведінка ОСОБА_6 у період після вчинення ним кримінальних правопорушень свідчать про можливість його виправлення без відбування реального покарання, але в умовах нагляду за ним впродовж визначеного судом першої інстанції іспитового строку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, вирок Виноградівського районного суду від 25.01.2018 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: