Постанова
Іменем України

14 червня 2018 року
м. Київ
справа № 299/2808/15-к
Провадження № 51-59 км 17
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001040 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Сасово Виноградівського району Закарпатської області, який зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 1 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1301,36 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.
Апеляційним судом Закарпатської області цей вирок скасовано в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалено новий вирок від 27 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 призначено покарання за 2 ст. 296 КК України 3 роки обмеження волі.
В решті вирок суд першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Так, ОСОБА_6 8 січня 2015 року приблизно о 21 годині на розі вулиць Миру та Головної в с. Сасово Виноградівського району, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну зневагу до існуючих загальнообов`язкових норм та правил поведінки у суспільстві, безпричинно в зухвалій формі звернувся до ОСОБА_8 , наніс йому кулаком два удари в обличчя. Далі інша особа нанесла ОСОБА_8 удар ззаду по голові, від якого останній впав. Скориставшись цим ОСОБА_6 разом з іншими особами нанесли потерпілому удари ногами по голові. Цими діями ОСОБА_8 були спричинені легкі тілесні ушкодження, які не спричинили короткочасного розгляду здоров`я.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 7 грудня 2014 року, приблизно о 14 годині, разом з іншою особою, по АДРЕСА_1 , з хуліганських спонукань, на ґрунті неприязні, у присутності інших осіб ображав ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , наніс останньому два удари кулаком в шию та голову, після чого інша особа нанесла ОСОБА_7 удар головою в обличчя. Такими діями ОСОБА_7 були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
З правовою кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України по даному епізоду суд не погодився, визнав склад такого кримінального правопорушення в цих діях ОСОБА_6 недоведеним. Суд при цьому зазначив, що така поведінка ОСОБА_6 по відношенню до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 була зумовлена їх особистими неприязними стосунками, які склалися через різні погляди у питанні, яке обговорювалося на вуличних зборах, а отже не була безпричинним проявом явної неповаги до суспільства.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ставить питання про скасування вироку апеляційного суду. Вважає, його необґрунтованим та незаконним у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Стверджує, що апеляційним судом порушені вимоги ст. ст. 372, 374, 418, 420 КПК України. Зазначає, що апеляційна інстанція не навела у своєму рішенні мотиви його прийняття. Наголошує, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор касаційну скаргу вважає безпідставною і просить відмовити в її задоволенні.
Мотиви Суду:
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 296 КК України, у касаційному порядку не оспорюються.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
При складанні вироку апеляційним судом ці вимоги кримінального процесуального закону дотримані.
Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок районного суду в частині призначення покарання та постановляючи свій вирок, зазначив зміст вироку суду першої інстанції, в якому викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, також зазначив короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги про невідповідність вироку апеляційного суду вимогам закону безпідставні.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Районний суд, призначаючи покарання, не звернув уваги на точні положення закону, згідно з якими при вирішенні зазначених питань має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у рішенні.
Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Приймаючи рішення про застосуванням ст. 75 КК України, суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, його тяжкість, дані про особу винного, його поведінку під час та після вчинення злочину, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Скасовуючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, постановляючи свій вирок та призначаючи покарання у виді обмеження волі, суд апеляційної інстанції зазначив, що фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_6 у громадському місці, у складі групи, усвідомлюючи свою та співучасників перевагу над потерпілим, зухвало причепився до нього, безпричинно бив в обличчя, після падіння ОСОБА_8 не припинив побиття, а навпаки наніс удари ногами по голові.
Також колегія суддів взяла до уваги, що ОСОБА_6 негативно характеризується, вину не визнав, не розкаявся.
З урахуванням усіх встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, що відповідає призначеному покаранню у виді обмеження волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом покарання є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових злочинів. Підстав для його пом`якшення, та застосування ст. 75 КК України, як про це йдеться у касаційній скарзі, не вбачається.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 420, 374 КПК України і підстави вважати його невмотивованим, відсутні.
Доводи касаційної скарги і матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування вироку апеляційного суду, а тому підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10