Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області
ВИРОК ІМҐ,НҐ,М УКРАЇНИ

26 березня 2010 року Камянка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого-судді Бакай І.А. при секретарі Крикавській У.В.

з участю прокурора Пайтри А.Г. підсудних ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянка-Бузька Львівської області в залі суду справу про обвинувачення

кладкаВолодимировича,

18.01.198.1. чщящгі<хття,

уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, не одруженого, не працює, ІНФОРМАЦІЯ_2, військовозобовязаного, не судимого,

за ч. 2 ст. 308 КК України,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, не одруженого, не працює, ІНФОРМАЦІЯ_2, військовозобовязаного, не судимого,

за ч. 2 ст. 308 КК України,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 липня 2009 р. близько 03.15 год. в с.Желдець Камянка-Бузького району Львівської області перебуваючи у стані алкогольного спяніння, за попередньою змовою зайшли в господарство ОСОБА_3, де із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, нанесли останньому удари ногами та руками у різні частин тіла, заподіявши легкі тілесні ушкодження та вимагали наркотичні засоби, а саме: марихуану.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину у скоєнні злочину визнав та пояснив, що 16.07.2009 р. він з ОСОБА_2 домовились поїхати до до ОСОБА_3 в с.Желдець щоб отримати марихуану. Коли вони близько 03.15. год. приїхали до ОСОБА_3 останній сказав що немає марихуани, після чого вони стали бити ОСОБА_3 руками та ногами, вимагаючи дати їм наркотичний засіб. Зазначив, що зібрані слідством матеріали справи відповідають дійсності, він не має заперечень щодо повноти предявленого йому обвинувачення та кваліфікації його дій, а тому вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які він не оспорює, розкаюється у вчиненому і просить його суворо не карати.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину у скоєнні злочину визнав та пояснив, що 16.07.2009 р. він з ОСОБА_1 домовились поїхати до ОСОБА_3 в с.Желдець щоб отримати марихуану. Коли вони близько 03.15. год. приїхали до ОСОБА_3 останній сказав що немає марихуани, після чого вони стали бити ОСОБА_3 р/камн

та ногами, вимагаючи дати їм наркотичний засіб. Зазначив, що зібрані слідством матеріали справи відповідають дійсності, він не має заперечень щодо повноти предявленого йому обвинувачення та кваліфікації його дій, а тому вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які він не оспорює, розкаюється у вчиненому і просить його суворо не карати.

Суд знаходить винність ОСОБА_1 доведеною повністю. Дії підсудного вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 308 КК України, оскільки він здійснив вимагання наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою з ОСОБА_2 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого.

Обираючи міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, і вважає за необхідне обрати йому покарання у межах санкції статті Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин.

Враховуючи особу винного, який не судимий, перебуває на обліку в нарколога і в психіатра не перебуває /а.с.76 том 2/, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем свого проживання /а.с.77 том 2/, здійснює догляд за батьком - інвалідом першої групи, думку потерпілого, який просив підсудного суворо не карати як помякшуючі відповідальність обставини, вчинення злочину у стані алкогольного спяніння як обтяжуючу відповідальність обставину, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення підсудного без відбування покарання й вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та застосувати до нього положення статті 76 КК України.

Суд не призначає підсудному ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке відповідно до санкції ч.2 ст. 307 КК України є обовязковим, оскільки відповідно до абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за санкцією статті (санкцією частини статті) воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було повязано вчинення злочину, а підсудний на момент вчинення злочину не працював.

Оскільки санкцією ч.2 ст. 307 КК України передбачено як обовязкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд приходить до переконання про незастосування такого відносно ОСОБА_1, оскільки, як випливає із вимог ст.77 КК України, при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Суд знаходить винність ОСОБА_2 доведеною повністю. Дії підсудного вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 308 КК України, оскільки він здійснив вимагання наркотичних засобів, вчинене за попередньою змовою з ОСОБА_1 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого.

Обираючи міру покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, і вважає за необхідне обрати йому покарання у межах санкції статті Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин.

Враховуючи особу винного, який не судимий, перебуває на обліку в нарколога і в психіатра не перебуває /а.с.105 том 1/, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем свого проживання /а.с.108 том 1/, перебуває на диспансерному обліку у протитуберкульозному кабінеті Жовківської ЦРЛ, має на утриманні батька - інваліда 2-ї групи по зору, думку потерпілого, який просив підсудного суворо не карати як помякшуючі відповідальність обставини, вчинення злочину у стані алкогольного спяніння як обтяжуючу відповідальність обставину, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення підсудного без відбування покарання й вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України звільнити його від -відбування - покарання з випробуванням та застосувати до нього положення статті 76 КК України.

Суд не призначає підсудному ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення права ати певні посади або займатися певною діяльністю, яке відповідно до санкції ч.2 ст. КК України є обовязковим, оскільки відповідно до абз.4 п.17 Постанови Пленуму овного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами інального покарання» за санкцією статті (санкцією частини статті) воно осовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими ло повязано вчинення злочину, а підсудний на момент вчинення злочину не працював.

Оскільки санкцією ч.2 ст. 307 КК України передбачено як обовязкове додаткове карання у виді конфіскації майна, суд приходить до переконання про незастосування 'ого відносно ОСОБА_2, оскільки, як випливає із вимог ст.77 КК України, при жільненні особи від відбування покарання з випробуванням передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Речові докази по справі слід знищити, судові витрати слід покласти на засудженого ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 323, 324, 330, 331 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.308 КК України, й призначити йому покарання - 5 /пять/ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - трьох років на вчинить нового злочину і виконає покладені нього згідно зі ст.76 КК України обовязки - повідомляти органами кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

ОСОБА_2 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.308 КК України, й призначити йому покарання - 5 /пять/ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - трьох років на вчинить нового злочину і виконає покладені нього згідно зі ст.76 КК України обовязки - повідомляти органами кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, періодично зявлятись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

Речові докази: кухонний ніж та кросівок чоловічий чорного кольору торгової марки «Ессо», які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Камянка- Бузького РВ ГУМВСУ у Львівській області /а.с.87/ - знищити.

Утримати з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області на рахунок УДК у Львівській області 300 грн. 48 коп. за проведення експертизи, кошти перерахувати на р/р 00808 0, УДК у Львівській області, МФО 82504.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.