пр. № 1-кс/759/3132/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 рокуслідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі: ОСОБА_2 за участю прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_3 , розглянувши клопотанняпро накладення арешту слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004422 від 24.05.2017 року за ознаками складу злочину, передбачених ч. 1 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділом Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004422, внесеному 24.05.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом підробки документів ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

Слідчий зазначив, що в ході досудового слідства достеменно встановлено, що до Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом підробки документів зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Слідчий зазначив, що допитаний, ОСОБА_6 , пояснив що відповідно до договору купівлі продажу 1К-2297 укладеного 08.01.1979 року, ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , купили в рівних частинах кожна, жилий будинок в АДРЕСА_2 , на земельній ділянці 800 кв.м, загальною жилою площею 31,0 кв.м. 22.02.1990 ОСОБА_9 та ОСОБА_5 був укладений договір в якому встановлено порядок користування своїми частинами, належного їм на праві спільної часткової власності будинку. 17.02.1994 року за договором дарування ОСОБА_6 отримав в дар від ОСОБА_9 долі будинку розташованого в АДРЕСА_2 . В січні 2017 року ОСОБА_6 , звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КЕДА) з заявою про державну реєстрацію свого права на частку будинку, де отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_10 24.01.2017 р. під №33543068, останньому було відмовлено в реєстрації у зв`язку з тим що в державному реєстрі речових прав наявний запис, про право власності на кв. 2 будинку, із зазначенням розміру частки 1 у праві власності на об`єкт нерухомого майна, власник - ОСОБА_5 . Таким чином з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.01.2017 року №33543068 ОСОБА_6 дізнався, що право власності на будинок який знаходиться в спільній частковій власності, ОСОБА_5 зареєструвала виключно на себе.

Слідчий зазначив, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою виникнення права власності ОСОБА_5 серед іншого стали:

- договір купівлі продажу, серія та номер: 1К-2297, виданий 08.01.1979, видавник ОСОБА_11 , заступник старшого нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори; державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ІV-КВ 148702, виданий 30.07.2001, видавник: Київське міське управління земельних ресурсів; довідка про сплату пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури, серія та номер: 050/08-6524, виданий 06.08.2015, видавник: Департамент економіки та інвестицій виданий 17.03.2014, видавник: Комунального Підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області»

Згідно відповіді Генерального директора комунального підприємства «бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» ОСОБА_12 №31 від 06.02.2017року стало відомо що технічні паспорти на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_3 та квартира №2 КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» не виготовлялись.

Виходячи з вище викладеного ОСОБА_5 , своїми діями незаконного привласнила частину будинку яка належить ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_5 , вживає активні дії щодо продажу будинку (без згоди самого співвласника ОСОБА_6 ) про дані факти свідчать фотокопії оголошень розміщених на різних інтернет ресурсах.

Слідчий зазначив, що враховуючи вище викладене, та приймаючи до уваги те що кв. АДРЕСА_1 , стала предметом незаконних дій ОСОБА_5 та була незаконно оформлена останньою та з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на будинок АДРЕСА_2 , на строк проведення досудового розслідування та судового розгляду.
Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
4. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
6. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
7. Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
8. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути спів мірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
9. У невідкладних випадках і виключно з метою збереження речових доказів або забезпечення можливої конфіскації чи спеціальної конфіскації майна у кримінальному провадженні щодо тяжкого чи особливо тяжкого злочину за рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України (або його заступника), погодженим прокурором, може бути накладено попередній арешт на майно або кошти на рахунках фізичних або юридичних осіб у фінансових установах. Такі заходи застосовуються строком до 48 годин. Невідкладно після прийняття такого рішення, але не пізніше ніж протягом 24 годин, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.
Якщо у визначений цією частиною строк прокурор не звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна або якщо в задоволенні такого клопотання було відмовлено, попередній арешт на майно або кошти вважається скасованим, а вилучене майно або кошти негайно повертаються особі.
10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
12. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий зазначив, що враховуючи вище викладене та те, що вище вказане нерухоме майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим відділом Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві та існує загроза його відчуження або пошкодженню, або інші тяжкі наслідки з метою збереження майна, унеможливлення його відчуження, яке може перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий в судове засідання з`явився, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Слідчим суддею встановлено, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані речі і документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

В зв`язку із викладеним, керуючись ст. ст. 36, 131, 132, 170, 171 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 задовольнити частково.

Накласти арешт на час досудового розслідування на нерухоме майно, а саме: - будинок АДРЕСА_2 .
В іншій частині відмовити.
Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена через суд, який ухвалив судове рішення протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Заперечення на дану ухвалу може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1