УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0010319, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 вересня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
16.10.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0010319, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 вересня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , яка, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0010319, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 вересня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа, у невстановлений слідством день та час, за невстановленою слідством адресою, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 .

19.09.2018 державним реєстратором Київської міської філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради, м. Київ ОСОБА_5 , на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, серії та номеру: 200/23453/16-ц виданого 19.11.2016, внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо перереєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Відповідно до офіційно наданої відповіді на запит, з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вбачається, що відповідно до даних автоматизованої системи документообігу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, цивільної справи №200/23453/16-ц, не існує, а отже така справа у провадженні Бабушкінського районного суду перебувати не може, тому 19.11.2016 рішення по цивільній справі №200/23453/16-ц, суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська не виносилося та не підписувалося.

Враховуючи, що має місце факт шахрайського заволодіння вищевказаною квартирою, то даний об`єкт нерухомого майна у вказаному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, на який зазіхають треті особи. Відповідно до цього винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_1 речовим доказом у кримінальному провадженні..

Враховуючи викладене, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся завчасно та належним чином, долучив заяву про розгляд клопотання у його відсутність а також заяву, в якій наполягав на розгляді клопотання без повідомлення власника майна та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату розгляду клопотання.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучено, а розгляд справи без повідомлення власників є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання слідчого без повідомлення власників майна про час та місце судового засідання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно набуте кримінально протиправним шляхом, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 03 жовтня 2018 року, а також з метою запобігання відчуженню такого майна, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0010319, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 вересня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

Заборонити відчужувати та розпоряджатись квартирою АДРЕСА_1 , яка, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1