УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -
В провадження Слов`янського міськрайонного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів у зв`язку з тим, що закінчується строк дії попередньої ухвали суду, однак, завершити судовий розгляд кримінального провадження не представляється можливим, оскільки необхідно допитати свідків та дослідити матеріали кримінального провадження.
Крім того вказує, що метою продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на недопитаних свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також пояснив, що на теперішній час існують ризики передбачені п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України а тому, обвинувачений ОСОБА_6 у разі звільнення з під варти може переховуватись від суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, покарання за вчинення якого передбачено законом у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Також зазначив, що підставами вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може спробувати переховуватися від суду є те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, ніж покарання та процедура його відбування.
Крім того вказав, що на теперішній час обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, так як до теперішнього часу в межах проведення судового розгляду по вказаному кримінальному провадженню не проводився допит всіх свідків кримінального правопорушення, що також надає змогу обвинуваченому ОСОБА_6 впливати на вказаних свідків у кримінальному провадженні, спонукаючи до зміни наданих небажаних для нього свідчень, надання бажаних для нього свідчень у подальшому чи давання завідомо неправдивих свідчень, а також перешкоджанню у їх явці до суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового засідання заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Захисник ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора.
Суд заслухавши думку учасників судового розгляду прийшов до наступного.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що тримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.
Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, приймає до уваги викладені в його клопотанні обставини, але вважає, що у даному випадку ці доводи та обставини не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, оскільки місцем реєстрації обвинуваченого є тимчасово окупована територія, а саме м. Донецьк, що в свою чергу доводить ризик ймовірного переховування обвинуваченого від оргнаів слідста та суду з метою уникнення відповідальності, та як наслідок ризик незаконного впливу на недопитаних свідків.
Суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до п. п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим, в розумінні ст. 12 КК України, тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, враховуючи стан здоров`я ОСОБА_6 , міцність його соціальних зв`язків, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказував прокурор у своєму клопотанні та які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зважаючи, те що ОСОБА_6 може впливати на недопитаних в судовому засіданні свідків та переховуватися від суду так як вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування, не має офіційного працевлаштування та постійного прибутку, що в свою чергу дає підстави суду вважати що для задоволення своїх матеріальних потреб обвинувачений може вчинити інший злочин, приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Розмір застави судом не визначається на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 вчинено із застосуванням насильства.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314,331 КПК України, суд, -
Клопотання захисника залишити без задоволення.
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 термін тримання під вартою в Бахмутській УВП № 6 Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на строк тривалістю 60 днів, тобто з 12 липня 2018 року по 09 вересня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1