Справа № 636 / 488 / 17
1-кс / 636 / 407 / 2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чугуєві Харківської області клопотання старшого слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 погоджене прокурором Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00000631 від 12 травня 2015 року, розпочатого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України про накладання арешту, -

в с т а н о в и в :

12 травня 2015 року до чергової частини Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшло звернення ОСОБА_6 про факт можливої підробки акту встановлення та погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт 12 травня 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000631 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Під час проведення досудового розслідування за даним кримінальним провадженням встановлено, що 28.05.2010 року рішенням Чугуївської міської ради Харківської області № 3812-V ОСОБА_7 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 , біля № 1 за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Чугуївської міської ради, які не надано у власність або користування. Відповідно до чого ФО-П ОСОБА_8 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :16:001:0038 від 19.05.2011 року). Під час підготовки даного проекту землеустрою було виготовлено Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , біля № 1 від 06.06.2010 року, у який було внесено опис меж суміжних землевласників (землекористувачів). Відповідно до даного Акту, на місцевості погоджена, встановлена (відновлена за фактичним користуванням) межа земельної ділянки суб`єкта права користування ОСОБА_7 із суміжними землекористувачами та внесені підписи суміжних землекористувачів: ОСОБА_9 землі Чугуївської міської ради, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

В судовому засіданні прокурор просив клопотання задовольнити, проти чого заперечувала власник майна ОСОБА_4 , посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що, відповідно до свідчень гр. ОСОБА_6 , яка вказує що жодна особа, окрім ОСОБА_9 , яка вказана у даному акті як суміжний землевласник (землекористувач) не підписували Акт встановлення та погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , біля № 1 від 06.06.2010 року. Відповідно до свідчень ОСОБА_14 , встановлено, що у даному Акті як землевласник (землекористувач) земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , він свій підпис в рядку «Від Д до Е» земельна ділянка № 44 не ставив, його прізвище вказано не вірно та про складання даного Акту йому нічого не відомо. Відповідно до свідчень ОСОБА_15 , встановлено, що у даному Акті як землевласник (землекористувач) земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , вона свій підпис в рядку «Від Д до Е» земельна ділянка № 44 не ставила та про складання даного Акту їй нічого не відомо. Відповідно до висновку судового експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області капітана міліції ОСОБА_17 № 376 від 25.09.2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_14 в рядку «Від Д до Е» земельна ділянка № 44 (підпис ліворуч) в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , біля № 1 від 06.06.2015 року виконано не ОСОБА_14 , а іншою особою. Відповідно до висновку судового експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області капітана міліції ОСОБА_17 № 376 від 25.09.2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_15 в рядку «Від Д до Е» земельна ділянка № 44 (підпис ліворуч) в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , біля № 1 від 06.06.2015 року виконано не ОСОБА_15 , а іншою особою. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки) та кадастровий план земельної ділянки. Відповідно до ст. 198 Земельного Кодексу України: «1. Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

2. Кадастрова зйомка включає:

а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;

в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;

г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.»

Таким чином до Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 було внесено недостовірні дані щодо погодження меж земельних ділянок. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :16:001:0038 від 19.05.2011 року), після його складання та погодження відповідними органами, було надано до Управління Держземагентства у Чугуївському районі Харківської області для оформлення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.06.2015 року власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , біля № 1 є ОСОБА_18 .

Крім цього вході досудового розслідування зі свідчень ОСОБА_19 та ОСОБА_20 стало відомо, що земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :16:001:0038) продають.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, тому слідчий суддя розглядає клопотання за відсутності власника земельної ділянки.
Згідно положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто як матеріальний об`єкт є речовим доказом, або знаряддям вчинення кримінального правопорушення . У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України щодо спеціальної конфіскації.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, як речового доказу.
За правилами ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3..1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Земельна ділянка на яку пропонує накласти арешт слідчий та прокурор, не є речовим доказом по справі; не підпадає під спеціальну конфіскацію; до неї не може бути застосована конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; вона не підпадає під відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення за цивільним позовом, бо такого не існує, за таким відсутні будь-які підстави арешту земельної ділянки у сенсі застосування ч.2 ст.170 КПК України.
Більш того ч.1 ст.170 КПК України прямо забороняє накладання арешту на нерухоме майно, що перебуває у власності добросовісного набувача.
Слідчий суддя, дослідивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, та враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження не вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказана земельна ділянка має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, вона не є засобом вчинення кримінального правопорушення, і тому не може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна та відповідних доказів у кримінальному провадженні, настання інших наслідків, а застосування арешту навпаки порушить права добросовісного набувача нерухомого майна.
Керуючись ст.ст.107,167,170,171,172,173,175,309,371,372,395 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 00000631 від 12 травня 2015 року, розпочатого за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про накладання арешту - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою не присутньої в судовому засіданні у той же строк з дня отримання нею її копії.

Слідчий суддя -