233 № 233/4365/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000318 від 06 вересня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000318 від 06 вересня 2017 року).
Захисник ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю ст. 291 КПК України. Зазначив, що прокурор в обвинувальному акті посилається на статті Законів України і Статутів Збройних сил України не розкривши їх змісту. Крім того, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, за кваліфікуючою ознакою вчинене в умовах особливого періоду, який на теперішній час не діє на території України.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив повернути обвинувальний акт прокурору.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував проти клопотання захисника про повернення обвинувального акту, оскільки вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Обвинувальний акт, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Положеннями статті 291 КПК України визначений вичерпний перелік вимог до змісту та форми обвинувального акту у кримінальному провадженні, недотримання яких згідно п. 3ч.3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Так, згідно з п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статі) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, включає в себе конкретний виклад всіх елементів складу кримінального правопорушення в тому числі і суб`єктивної сторони. Суб`єктивна сторона, в свою чергу складається з вини, мотиву і мети.
Суд вважає, що у даному випадку обвинувачення висунуте ОСОБА_5 за ч.4 ст. 407 КК України є неконкретним за своїм змістом, у зв`язку з чим обвинувачений був позбавлений можливості знати суть обвинувачення і належним чином підготуватися до захисту в суді від висунутого обвинувачення.
Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 407 КК України - є установлений порядок проходження військової служби військовослужбовцями. Диспозиція ст. 407 КК України носить бланкетний характер, тобто для розкриття змісту порядку проходження військової служби військовослужбовцями закон відсилає до спеціальних нормативно - правових актів, в даному випадку, як зазначив прокурор в обвинувальному акті, до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тощо.
Проте, прокурор в обвинувальному акті, викладаючи суть обвинувачення, зазначив лише номери статей вищевказаних нормативно правових актів, не розкривши їх змісту, тож не зрозуміло, які саме суспільні правовідносини регулюють вказані правові норми. Суд вважає, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення не є відокремленими поняттями. Хоча кожна відомість (поняття) має своє термінологічне значення та відповідає кожне своєму призначенню, загальною рисою їх є відповідність суті обвинувачення. Вказані обставини повинні відповідати не тільки формі, але й змісту. Окрім того, вони повинні бути викладені хронологічно, юридично стисло та мотивовано і саме головне доступно для будь-якої особи, незалежно від освіти, роду занять, або мовних ознак.
Разом з тим, в обвинувальному акті, при формулюванні обвинувачення за ч.4 ст. 407 КК України, яке прокурор вважає доведеним, суб`єктивна сторона, на думку суду, не конкретизована і взагалі викладена абстрактно. Так, з обвинувального акту не зрозуміло, з яких мотивів ОСОБА_5 вчиняв кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується. Не зважаючи на те, що мотиви кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, є факультативною ознакою суб`єктивної сторони, і не впливають на кваліфікацію, але ж їх встановлення і зазначення є обов`язковим, оскільки це може відігравати вирішальну роль під час судового розгляду і ухвалення вироку суду.
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями п. «а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього. В частині 3 статті 52 КПК України також зазначено невід`ємне право обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Тобто, обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.
В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції.
В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Тому суд погоджується з доводами захисника щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
За таких обставин, керуючись принципом законності та верховенства права, закріплених у ст.ст.8, 9 КПК України та дотримуючись вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка наголошує, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який …. встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення», суд вважає, що прокурор та слідчий при складені обвинувального акту допустили такі грубі порушення Закону, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Тож, враховуюче вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт та додані до нього матеріали прокурору, для усунення виявлених недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст.8, 9, 314 ч.3 п.3 КПК України, суд ,-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору - задовольнити частково.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000318 від 06 вересня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1