Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2291/18
Номер провадження 1-кс/376/603/2018
24.09.2018 року начальник Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається те, 09.12.2016 року до Сквирського ВП ГУНП в Київській області, з письмовою заявою, звернувся директор Сільськогосподарського приватного підприємства ім. ОСОБА_4 , в якій повідомив, 09 грудня 2016 року йому стало відомо, що від його імені укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав та майна СГПП ім. Гагаріна з «Дайет Інтер ЛТД», Республіка Сейшельські острови, в особі ОСОБА_5 . На підставі вказаного договору реєстратор Ірпінської міської ради ОСОБА_6 , 08.12.2016 року внесла зміни щодо засновника вказаного підприємства, де зазначила, що власником та директором є «Дайет Інтер ЛТД», Республіка Сейшельські острови, о. Мае, Вікторія, Альберт стріт, Прем`єр Білдінг, офіс 309 та 310; кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - «Дайет Інтер ЛТД», Гренада, ОСОБА_7 , Гранд Рой.
21.09.2018 року до Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся із заявою потерпілий директор Сільськогосподарського приватного підприємства ім. Гагаріна ОСОБА_9 щодо накладення арешту на майно щодо запобігання їх рейдерському захопленню.
В органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що вказане майно та корпоративні права можуть бути відчуженні третім особам всупереч волі його законного власника, а також те, що в подальшому може бути заявлено цивільний позов і вказане майно може використовуватись для забезпечення цивільного позову.
Також, прокурор у судовому засіданні вказав, що оскільки вище зазначене майно є об`єктом кримінально протиправних дій, право оренди на які набуто кримінально протиправним шляхом, тому є доказом вчинення злочину та відповідає критеріям зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З урахуванням наведеного прокурор, вважає, що виникла необхідність накласти арешт, заборонивши відчуження, розпорядження та користування, підставою якого є те що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом та кінцевою метою вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Також у разі обізнаності про слухання клопотання про накладання арешту на майно особи які фігурують зрозуміють важливість дослідження доказів саме в тому вигляді в якому вони є на теперішній час, та для уникнення кримінальної відповідальності можуть спотворити, зіпсувати або знищити вказане майно, або здійснити його відчуження, що призведе до негативних наслідків.
Крім того не накладання арешту може призвести до негативних наслідків, а саме нанесення матеріальних збитків особам які можуть придбати вказане майно, право на яке отримано шахрайським шляхом.
Зазначене майно можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвести до його спотворення, зіпсування, знищення, відчуження та неможливості встановлення важливих фактів та обставин що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.
Посилаючись на вищевикладене, прокурор просив накласти арешт.
При цьому, на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, просив розгляд даного клопотання здійснити за відсутністю власників майна, так як існує загроза їх подальшого переоформлення, продажу, відчуження.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.
Власник майна в судове засідання не викликався у зв`язку з заявленим прокурором клопотанням.
В порядку ч.1 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію судового розгляду за допомогою технічних засобів слідчим суддею не приймалося, клопотання з цього приводу не надходили.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані матеріали, заслухавши прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Аналіз наданих матеріалів дозволяє суду у відповідності до вимог ст. 173 КПК України зробити висновок про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Приймаючи до уваги, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення, та те, що незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження даного майна та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, виникла необхідність накласти арешт на зазначене майно, заборонивши відчуження, розпорядження та користування, підставою якого є те що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом та кінцевою метою вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За таких обставин, суд вважає, що прокурором доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Таким чином, існують всі передбачені Законом підстави для арешту зазначеного майна.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно:
Виконання ухвали покласти на начальника Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: