АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000544 від 15.09.2017 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 27.04.2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом окремі обов`язки, зокрема, які передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.
ЄУНСС:726/555/18
Провадження №11-кп/794/253/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія:ч.1 ст.286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
На вказаний вирок суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати частково, а саме в частині позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що, призначаючи додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 не перебуває на спеціальних обліках, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався, а також те, що, хоч він є офіційно непрацюючим, проте вказаний транспортний засіб є єдиним джерелом його доходів.
Згідно вироку районного суду, обвинувачений ОСОБА_6 14.09.2017 року приблизно об 11 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «LAND ROVER», номерний знак НОМЕР_1 іноземної реєстрації, рухався по вул. Лук`яновича у напрямку вул. В. Александрі в м. Чернівці, зі сторони с. Магала Новоселицького району Чернівецької області, не врахувавши дорожньої обстановки, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із автомобілем марки «BMW», номерний знак НОМЕР_2 іноземної реєстрації, під керування водія ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку в межах своєї смуги руху. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автомобіля марки «BMW» - ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку СМЕ №1301мд від 17.10.2017 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я. Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.10.1 та 12.4 ПДР України.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на доводи в ній зазначені, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок районного суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія приходить до наступного.
Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.
Аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання, колегія суддів вважає, що воно обране судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.65-67 КК України.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та обґрунтовано призначив основне покарання у виді обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Окрім цього, мотивуючи своє рішення щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд, крім встановлених обставин, що пом`якшують покарання, послався у вироку й на те, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин, який відноситься до категорії невеликої тяжкості.
Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції було недоцільно прийнято рішення про позбавлення останнього права керувати транспортними засобами на певний строк є непереконливими.
Так, як видно з обставин справи, ОСОБА_6 грубо порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого постраждала людина, отримавши при цьому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я, крім того потерпіла в суді першої інстанції просила призначити обвинуваченому покарання згідно санкції ч.1 ст.286 КК України, а тому без позбавлення засудженого права керувати транспортними засобами не можливо попередити вчинення ним нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Доводи апеляційної скарги про те, що позбавлення ОСОБА_6 права керування транспортними засобами може призвести до втрати обвинуваченим джерела доходу, не можуть бути взятими до уваги, оскільки сторона захисту не надала суду доказів того, що керування транспортним засобом є єдиним джерелом доходу обвинуваченого.
Усі ті обставини, на які посилається захисник ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі, були враховані судом при застосуванні ст.75 КК України, а тому, на думку колегії суддів, не можуть бути повторно враховані при незастосуванні додаткового виду покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Крім того, такий строк визначений у мінімальних межах, встановлених в санкції ч.1 ст.286 КК України.
Інших обставин, які б давали колегії суддів підстави для зміни вироку районного суду в частині призначення додаткового покарання апеляційна скарга не містить.
Таким чином, колегія суддів, вважаючи призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами обґрунтованим, не вбачає порушень вимог ст. 65 КК України та не знаходить підстав для зміни вироку в частині покарання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 27.04.2018 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3
Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Чернівецької області ( ОСОБА_1 )

(22.06.2018р. - дата засвідчення копії)