АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2178/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ПП «Еркер» адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії ПП «Еркер» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 , погоджене прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_10 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відкритих ПП «Еркер» () в Публічному акціонерному товаристві Акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (, МФО 320478), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, шляхом заборони здійснення видаткових операцій.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, та прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, голова ліквідаційної комісії ПП «Еркер» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що банківські рахунки не являються майном в розумінні вимог ст. 170 КПК України. Додає, що клопотання слідчого не містить обгрунтування необхідності накладення арешту на майно, як і не містить конкретної підстави та мети арешту.
Також апелянт вказує, що органом досудового розслідування не доведено, що банківські рахунки мають значення доказу у даному кримінальному провадженні та не доведено існування ризиків, визначених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Крім того, автор апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що жодній особі у даному кримінальному провадженні, в тому числі і службовим особам ПП «Еркер», про підозру не повідомлено.
У підсумку апелянт зазначає про відсутність на арештованих рахунках ПП «Еркер» грошових коштів.
Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне скарження. В обгрунтування причин пропуску цього строку вказує, що ухвала постановлена без виклику у судове засідання власника майна, про її наявність стало відомо 27.03.2018. Апеляційна скарга подана до суду 02.04.2018.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна участіу судовому засіданні не приймав, про наявність ухвали слідчого судді апелянту стало відомо 27.03.2018, апеляційна скарга подана до суду 02.04.2018, згідно штампу на конверті, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у ньому, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущено з поважних причин.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні військової прокуратури Київського гарнізону перебувають матеріали кримінального провадження № 0000023, відомості про яке 16.03.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Старший слідчий військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_10 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відкритих ПП «Еркер» () в Публічному акціонерному товаристві Акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (, МФО 320478), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року задоволено.
Разом з цим, колегія суддів з таким рішенням погодитися не може, з огляду на наступне.
Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначені вимоги закону не були дотримані.
Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 , звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна (а.с. 1-4).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, звертаючись з клопотанням, слідчий мав чітко визначити мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою, що у цьому випадку зроблено не було.

Представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, в тому числі і посадовим особам ПП «Еркер», що є необхідною умовою при накладенні арешту саме з метою, передбаченою п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, матеріали додані до клопотання, не містять доказів існування у даному кримінальному провадженні цивільного позову, оскільки положення ст. 170 КПК України не містять підстав для накладення арешту з метою забезпечення майбутнього цивільного позову, передбачаючи лише право звертатись з таким клопотанням у разі необхідності забезпечення цивільного позову, який вже подано у кримінальному провадженні.
Накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий у майбутньому, унеможливлює з`ясування питання співмірності вартості майна, на яке слідчий просить накласти арешт та ціни позову, оскільки він ще не поданий зацікавленою особою. Крім цього, положення ст. 128 КПК України передбачають право пред`явлення цивільного позову лише до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, тоді як відсутність цивільного позову позбавляє слідчого суддю можливості перевірити чи підлягає арешту майно особи, про яку йдеться у клопотанні слідчого.
Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування на дані порушення уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене у ньому майно з метою забезпечення збереження речових доказів, хоча матеріали додані до клопотання не містять постанови про визнання майна речовим доказом, як і не міститься такої мети в клопотанні слідчого.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту, оскільки слідчий не надав суду достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених порушень КПК України, є передчасними, а тому не заслуговують на увагу у даному судовому засіданні.
З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту майна не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення і постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити голові ліквідаційної комісії ПП «Еркер» ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року.

Апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії ПП «Еркер» ОСОБА_8 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 та накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відкритих ПП «Еркер» () в Публічному акціонерному товаристві Акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (, МФО 320478), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 , погоджене прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, а саме кошти, які знаходяться на банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 відкритих ПП «Еркер» () в Публічному акціонерному товаристві Акціонерному банку «УКРГАЗБАНК» (, МФО 320478), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4