Справа № 635/7324/17
Провадження 1-кп/635/537/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2018 року с. Покотилівка.
Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, освіта середня, не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 України, -

в с т а н о в и в:

06 липня 2017 близько 13.00 години неповнолітній ОСОБА_5 з невстановленою в ході досудового розслідування особою, проходячи по Кузинському мосту, розташованому між вулицями Озерянською та Великою Панасівською у м. Харкові, виявили під ним, біля залізничної колії, оглядовий колодязь головного зливового колектору з оглядовими колодязями станції «Харків-Пасажирський».
З метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, неповнолітній ОСОБА_5 спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою, домовилися здійснити крадіжку частини оглядового колодязю, а саме: корпусу люку, що належить ПАТ «Укрзалізниця».
Наступного дня, а саме: 07 липня 2017 року, близько 07 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи за попередньою змовою між собою, прийшли на публічно доступну територію неподалік стрілочного переводу № 65 північної горловини станції «Харків-Пасажирський», ле впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрали частину оглядового колодязю, а саме: корпус люку, що належить ПАТ «Укрзалізниця», після чого, разом з невстановленою особою, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, спричинивши ПАТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду на загальну суму 370 (триста сімдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
Незважаючи на те, що 02.09.2017 Холодногірським ВП (м. Харків) ГУНП в Харківській області повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0001734 від 08.07.2017 за ч.2 ст.185 КК України за вчиненим 06.07.2017 кримінального правопорушення злочину, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення злочин за наступних обставин.

Так, приблизно 28.08.2017 близько 12:00 години, більш точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , повторно, діючи з корисливих мотивів та із умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що він має дозвіл на проникнення всередину домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу відчинив хвіртку та зайшов на територію двору вказаного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно заволодів майном потерпілої ОСОБА_8 , а саме 6 металевими трубами довжиною 150 см, 10 металевими трубами довжиною 200 см, 1 металевим листом розміром 1х1 м, 1 металевою арматурою довжиною 0,3 м, вартість яких згідно висновку експерта №18479 від 05.10.2017 за результатами судової товарознавчої експертизи складає: металевих труб довжиною 150 см в кількості 6 штук 311,40 грн.; металевих труб довжиною 200 см в кількості 10 штук 692,00 грн.; 1 металевого листа розмірами 1х1 м 299,20 грн., 1 металевої арматури довжиною 0,3 м 20,74 грн.

У подальшому неповнолітній ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1323 грн. 34 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердивши обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щодо часу, місця та способу його настання, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджувався з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, витрат на проведення експертиз.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України № 2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно.

Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, тобто в скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно. Тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 :

- за епізодом викрадення майна ПАТ «Укрзалізниця» - за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групи осіб;

- за епізодом викрадення майна ОСОБА_8 за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.3 ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд не вбачає.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 та встановлено, що він є громадянином України, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 697 від 27.09.2017 року, на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі соціалізованого розладу поведінки; відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період часу, якому відповідає правопорушення, перебував у стані хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності; міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Викладене підтверджується ксерокопіями: свідоцтва про народження ОСОБА_5 , картки платника податків, паспорта ОСОБА_6 , довідкою ГУМВС в Харківській області, вироку Ленінського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2017 року, характеристикою, наданою директором школи-інтернату І-ІІ ступенів № 55 Харківської обласної ради, актом обстеження умов проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , висновком судово-психіатричної експертизи № 697 від 27.09.2017 року, довідкою лікаря-нарколога № 4948 від 19.07.2017 року, ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2017 року.

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічні характеристики обвинуваченого ОСОБА_5 .

З досудової доповіді, що складена представником сектору ювенальної пробації міста Харкова Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 23.11.2017 року, вбачається, що ОСОБА_5 проживає разом з хрещеною матір`ю та її дітьми в 2-х кімнатах приватного будинку зі зручностями, санітарно-побутові умови проживання задовільні; ОСОБА_5 у травні 2017 року закінчив Комунальний заклад «Спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів № 55 Харківської обласної ради». ОСОБА_5 не був зацікавлений в регулярному відвідуванні навчального закладу; до громадської роботи був байдужим, ухилявся від виконання доручень, ігнорував проведення позашкільних заходів. ОСОБА_5 правила поведінки в навчальному закладі виконував тільки на вимогу вчителя, постійно порушував всі правила шкільної поведінки. Неповнолітній за час навчання програмний матеріал засвоїв на середньому рівні, на уроках був пасивний, навчався без зацікавленості та нижче своїх можливостей, протягом 2016/2017 навчального року майже не відвідував школу. За характеристикою з місця проживання неповнолітній характеризується позитивно, спиртні напої та наркотичні вироби не вживає, скарг не надходило. Розкаюється у скоєному, виправдовує свою поведінку тим, що скоїв крадіжку через те, що йому необхідні були гроші для придбання продуктів харчування.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Вплив криміногенних факторів ризику щодо скоєння повторних правопорушень: неповнолітній ОСОБА_5 не навчається та не працює, має неповну середню освіту та недостатній рівень розвитку соціальних навичок, не залучений до соціальних видів діяльності, таких, як спортивні, навчальні, культурні або сімейні заходи (традиції); його виправлення неможливе без обмеження або позбавлення волі; застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. У разі застосування до ОСОБА_5 покарання без позбавлення волі, орган пробації вважає доцільним покласти на нього, окрім обов`язкових обов`язків, ще і додаткові обов`язки, відповідно до п.2 ч.2.ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З досудової доповіді, що складена представником сектору ювенальної пробації міста Харкова Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 16 травня 2018 року, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Вплив криміногенних факторів ризику щодо скоєння повторних правопорушень: стосунки у родині, незакінчена середня освіта (база 10-ти класів), дозвілля та відпочинок, особисті якості та поведінка. Мотиви до змін неповнолітній не має: довготривалі мотиви такі як здобуття освіти, але вже працює та розуміє, що гроші можливо заробляти чесною працею; неповнолітня особа перебуває на стадії роздумів та готова працювати над проблемами. Зі слів неповнолітнього він визначив ціль заробити багато грошей та уїхати з країни. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, а також середній рівень ризику повторного правопорушення, орган пробації вважає, що його виправлення можливе без обмеження або позбавлення волі. Рекомендації щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення кримінальних правопорушень: відвідувати індивідуальні консультації фахівців та групові заходи сектору ювенальної пробації; закінчити освіту у вечірній школі; рекомендовано направити до центру денного перебування для дітей та молоді «Компас». У разі призначення до ОСОБА_5 покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на нього, окрім обов`язкових обов`язків, ще і додаткові обов`язки, відповідно до п.2 ч.2.ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 є неповнолітньою особою, вину визнав повністю та розкаявся в скоєному, враховуючи досудові доповіді, що складені представниками сектору ювенальної пробації міста Харкова Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 23.11.2017 року та 16 травня 2018 року, суд вважає, що його можливо перевиховати без ізоляції від суспільства, застосувавши положення ст. 104 КК України, та звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз № 15150 від 18.08.2017 року та № 18479 від 29.09.2017 року, в розмірі 396 гривень кожна, на загальну суму 792 гривни задовольнити та стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вині позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття призначеного основного покарання, якщо він, на протязі двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз № 15150 від 18.08.2017 року та № 18479 від 29.09.2017 року, в розмірі 396 гривень кожна, на загальну суму 792 гривни задовольнити та стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Речовий доказ частину оглядового колодязя головного зливного колектору, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Холодногірського ВП (м.Харків) ГУНП в Харківській області повернути виробничому підрозділу «Харківська дистанція колії» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзазізниця».
Речові докази металеві труби, довжиною 150 см., діаметром 2 дюйми, кожна, у кількості 6 штук, металеві труби 200 см., діаметром 2 дюйми , кожна, у кількості 10 штук, металевий лист, розміром 1х1 метр, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_8 , вважати переданими за належністю.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .