АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 585/3747/17 Номер провадження 11-кп/786/784/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
про відмову у відкритті апеляційного провадження

17 травня 2018 року м. Полтава

Суддя-доповідач Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_3 на ухвалу Роменського районного суду Сумської області від 11 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Роменського районного суду Сумської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні клопотання військового прокурора Сумського гарнізону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_4 , яке належить йому на праві власності відмовлено.

На вказану ухвалу подав апеляційну скаргу прокурор військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_3 , який просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалою, якою задовольнити клопотання.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам КПК України, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною скаргою з наступних підстав.

Відповідно до ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили.

Апеляційному оскарженню підлягають:

- обвинувальні та виправдувальні вироки (з урахуванням особливостей щодо вироків, винесених за особливою процедурою, перелік яких визначено у ст. 394 КПК);

- ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

- інші ухвали суду першої інстанції у випадках, передбачених КПК.

До інших ухвал, на які може бути подана апеляція, відносяться наступні ухвали:

- про закриття кримінального провадження (ст. 284 КПК);

- про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності (ст. 288 КПК);

про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні (ст.380 КПК);

- про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень (ст. 379 КПК);

- про скасування вироку, яким була затверджена угода, або про відмову у скасуванні такого вироку (ст. 476 КПК);

- про продовження, зміну, припинення застосування примусових заходів медичного характеру або відмову в цьому (ст. 516 КПК);

- про вирішення питань пов`язаних із виконанням вироку (ст.539 КПК);

- про виконання вироку суду іноземної держави (ст. 603 КПК);

- про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України (ст. 610 КПК України).

Окрім цього положеннями ст. 173 КПК України передбачено оскарження судового рішення щодо арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, третіми особами.

В даному випадку вбачається, що прокурор оскаржує ухвалу суду про відмову у накладенні арешту на майно обвинуваченого, ухвалену судом під час судового провадження (кримінальне провадження розглядається судом після отримання обвинувального акту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ).

Слід зазначити, що оскарження ухвали суду про відмову в накладенні арешту на майно передбачено під час досудового розслідування відповідно до вимог ст. 309 КПК України, а в інших випадках нормами чинного законодавства, зокрема ст. 173 КПК України не передбачено.

Отже за відсутності у вичерпному переліку ст. 392 КПК рішення суду про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту, його апеляційне оскарження не можливе.

Тому на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Що ж стосується посилань у апеляційній скарзі прокурора на те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишить поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження тих судових рішень, які прямо не передбачені нормами КПК, то вони не ґрунтуються на законі.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності. Водночас подолання прогалин процедури, яку не передбачено КПК, шляхом застосування аналогічного процесуального порядку є неприпустимим, оскільки призведе до нехтування окремими правами і свободами, які однаковою мірою гарантовано державою.

Разом з цим слід звернути увагу й на те, що в загальних засадах йдеться про "забезпечення права на оскарження" (п.17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК), що, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347кс15, є більш широким поняттям, ніж поняття "право", яке використовується в главі 31 "Провадження в суді апеляційної інстанції", оскільки воно передбачає, крім самого "права", ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне й касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Також слід зазначити, що відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення суду, що не передбачене законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в апеляційній скарзі.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (у даному випадку - кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Більше того відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Також слід наголосити, що чинним законодавством не обмежено праву на повторне звернення з клопотанням про накладення арешту на майно.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено оскарження ухвали суду про накладення арешту на майно обвинуваченого, вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_3 ..

На підставі викладеного та керуючись ст. 399 КПК України,

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_3 на ухвалу Роменського районного суду Сумської області від 11 квітня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_2