АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю
представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання детектива Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів ОСОБА_8 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно в тому числі і на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , що перебувають у власності ОСОБА_6 та квартиру АДРЕСА_4 , що перебуває у власності ОСОБА_7 , з забороною власникам та іншим особам відчужувати майно.
Постановлене рішення мотивовано тим, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, оскільки стороною обвинувачення доведено наявність у арештованого майна ознак ст. 98 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині арешту майна належного ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Так, апелянт вказує на відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, посилаючись на ті обставини, що надані стороною обвинувачення матеріали не містять жодних відомостей, які б давали б підстави вважати, що майно вказаних осіб відповідає критеріям ст. 98 КПК України та може бути використано як доказ у кримінальному провадженні №0000202.

Крім того, апелянт просить врахувати і ті обставини, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження №0000202 про підозру не повідомлено; арештоване майно належить їм на праві приватної власності та придбано за кошти отримані законним шляхом; а ч. 2 ст. 364 КК України не входить до переліку, передбаченому ч. 1 ст. 96-1 КК України для забезпечення спеціальної конфіскації.
Також, на думку апелянта, детективом необґрунтовано належним чином, яке відношення мають ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до діяльності ПАТ КБ «Хрещатик».
Одночасно представник ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що розгляд клопотання детектива про арешт майна відбувся без повідомлення власників майна, а копію повного тексту постановленого судом рішення ними було отримано лише 06 липня 2018 року. В звязку з цим просить визнати причину пропуску строку поважною.
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги і клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання детектива про арешт майна відбувся без повідомлення його власників, а копію повного тексту постановленого судом рішення останніми було отримано лише 06 липня 2018 року, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, як такий, що пропущений з поважних причин.

Що стосується посилань апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання детектива про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчою групою детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000202 від 23 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до доводів клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що ряд юридичних підприємств у квітні 2016 року з поточних рахунків, відкритих у ПАТ КБ «Хрещатик» перерахували грошові кошти з призначенням платежів «поворотна фінансова допомога» на рахунок НОМЕР_1 ККУП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» () у ПАТ КБ «Хрещатик».

Крім того, у квітні 2016 року службові особи КП «Спецжитлофонд» перерахували на рахунок НОМЕР_1 ККУП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» у ПАТ КБ «Хрещатик» грошові кошти у загальному розмірі 9 523 500 грн. із призначенням платежів «повернення коштів зг.дод.дог.№ 1 від 25.08.2015 до дог.куп.-п ро.майн.прав...» та службові особи комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» перерахували на рахунок НОМЕР_1 ККУП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» у ПАТ КБ «Хрещатик» грошові кошти у загальній сумі 34 351 950 грн. із призначенням платежів «часткове повернення позики зг.з дог.№429 від 03.08.09. Без ПДВ.Тен.уг.неп.»

Після чого, у квітні 2016 року ККУП «Фінансова компанія «Житло-Інвест» перерахувало кошти, отримані від комунальних підприємств, ПрАТ «Агрофірма «Троянда» () та ТОВ «КУА «Авалон» () у розмірі 444 942 184 грн. (складає 99,9 % від вартості об`єктів нерухомості) в якості оплати за придбання об`єктів нерухомого майна, якими є квартири по вул..Вишгородська у м. Києві, в тому числі і № 13-51, 13-108, 15-35, 13-118.

Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 ПАТ «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» віднесено до категорії неплатоспроможних». Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46- рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Також, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на час складання клопотання право власності на квартири АДРЕСА_1 , 13-108, АДРЕСА_3 , перебуває у ОСОБА_6 , та квартиру АДРЕСА_4 , перебуває у ОСОБА_7 .

Постановою старшого детектива Національного бюро Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_10 від 09 червня 2017 року вказане майно визнано речовими доказами.

Звертаючись з клопотанням про арешт вилученого майна, детектив зазначив, що існує сукупність підстав вважати, що вказані квартири могли бути засобами вчинення кримінального правопорушення, оскільки завдяки використанню їх в якості предмету договорів купівлі-продажу, виникла можливість перевести грошові кошти комунального підприємства на рахунки третіх осіб, а тому існує необхідність збереження вказаного майна як речового доказу.

Врахувавши вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що квартири АДРЕСА_1 , 13-108, АДРЕСА_3 , що перебувають у власності ОСОБА_6 та квартиру АДРЕСА_4 , що перебуває у власності ОСОБА_7 , могли бути об`єктом кримінально протиправних дій або набуті незаконним шляхом, у зв`язку з чим вони відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_6 і ОСОБА_7 статусу підозрюваних в рамках даного кримінального провадження, що на думку їх представника виключає можливість для накладення арешту на майно, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Істотних порушень норм Кримінального процесуального законодавства, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встанволено.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, якою задоволено клопотання детектива Національного бюро Другого відділу детективів Другого підрозділу детективів ОСОБА_8 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно в тому числі і на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , що перебувають у власності ОСОБА_6 та квартиру АДРЕСА_4 , що перебуває у власності ОСОБА_7 , з забороною власникам та іншим особам відчужувати майно, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/3764/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1