Справа № 448/820/15-к Провадження № 1-кп/450/178/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2018 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0000263 від 03.05.2015 р. відносно:

-обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Покосне, Братського району, Іркутської області, Російської Федерації, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, який не працює, не навчається, не одружений, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, не інвалід, на психіатричному і наркологічному обліках не перебуває, військовозобов"язаний, не військовослужбовець, безпартійний, раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України;

-обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, який працює на посаді двірника у Львівському комунальному підприємстві "Хуторівка", не навчається, не одружений, не має на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей, не інвалід, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, військовозобов"язаний, не військовослужбовець, безпартійний, в порядку ст.89 КК України такий, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,-

в с т а н о в и в:

Органом обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачувались згідно обвинувальних актів від 13.08.2015 р. (т.1, а.с.2, 3, 7, 8), у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України, які вказані кримінальні правопорушення вчинили спільно з ОСОБА_14 , та вироком Яворівського районного суду Львівської області від 03.04.2017 р. (т.4, а.с.90-104) засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.10.2017 р. (т.4, а.с.216-222) скасовано вирок Яворівського районного суду Львівської області від 03.04.2017 р., яким засуджено ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.11.2017 р. (т.4, а.с.234, 235) задоволено подання Яворівського районного суду Львівської області (т.4, а.с.230) і матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України направлено до Пустомитівського районного суду Львівської області, які отримані 05.12.2018 р.

Згідно обвинувальних актів від 18.04.2018 р. (т.5, а.с.162-164, 166-168), які підтримали потерпілий ОСОБА_15 з представником ОСОБА_11 , органом обвинувачення змінено правову кваліфікацюю дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , виключивши кваліфікацію за ч.2 ст.186 КК України, і вказані особи обвинувачуються за ч.3 ст.289 КК України, зокрема в тому, що на початку травня місяця 2015 р. вони вступили у злочинну змову з ОСОБА_14 , який переслідував корисливі мотиви, яка була направлена на незаконне заволодіння транспортним засобом марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , що належав потерпілому ОСОБА_15 . Згідно попередньої домовленості, 02.05.2015 р. близько 20 год 00 хв. ОСОБА_14 , шляхом обману заманив потерпілого ОСОБА_15 на вказаному вище транспортному засобі у лісовий масив неподалік с.Княжий Міст, Мостиського району, Львівської області, де разом із обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 застосували до останнього фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні ударів руками по тілу, зв"язуванні клейкою стрічкою рук і ніг, прив"язуванні до дерева та заклеюванні клейкою стрічкою ротової порожнини, що позбавило його можливості самостійно пересуватися і вільно дихати, а в подальшому залишили такого в прив"язаному до дерева стані, що створило реальну загрозу для його життя чи здоров"я, та незаконно заволоділи належним йому транспортним засобом марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 і з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, заподіявши потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди на суму 79772,26 грн. Таким чином, обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , за попередньою змовою групою осіб, вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із насильством, небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого, тобто своїми діями скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненому визнав частково та пояснив, що з ОСОБА_14 він познайомився на вулиці за один день до описаних в обвинувальному акті подій, а з обвинуваченим ОСОБА_13 знайомий незначний час, оскільки всі вони проживають неподалік один від одного. Він займався ремонтними роботами у квартирах, а ОСОБА_14 необхідні були його послуги. 02.05.2015 р. він зустрівся на вулиці неподалік місця його проживання з обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і вони пили пиво. ОСОБА_14 запропонував поїхати і забрати грошові кошти, які йому був винен невідомий чоловік, а в подальшому за межами м.Львова відпочити розпиваючи спиртні напої та вживаючи шашлики. Після цього ОСОБА_14 організував легковий автомобіль "таксі", у якому знаходились водій ОСОБА_17 та пасажир ОСОБА_18 , і вони поїхали за межі міста. У с.Судова Вишня, Городоцького району, Львівської області, він та обвинувачений ОСОБА_13 вийшли з автомобіля та стояли біля кафе, де пили каву. ОСОБА_14 сказав їм чекати та на вказаному автомобілі поїхав у невідомому напрямку. Через деякий час він побачив, що по дорозі їде транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро", а на пасижирському сидінні знаходиться ОСОБА_14 . Цей автомобіль поїхав в напрямку до лісу та зупинився, а він разом з обвинуваченим ОСОБА_13 розпочали рух до місця вказаної зупинки. Наблизившись до транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" він побачив, що між ОСОБА_14 та водієм, який надалі виявився потерпілим ОСОБА_15 , відбувається сварка і шарпанина. В подальшому ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_15 вийшли на вулицю, де сварка і шарпанина між ними продовжувались, а він з обвинуваченим ОСОБА_13 намагались їх розборонити. Після цього ОСОБА_14 наказав їм тримати потерпілого ОСОБА_15 , що вони і зробили, якому в подальшому зв"язав руки та ноги. Також потерпілому зав"язали липкою стрічкою рот, яку він в автомобілі стягнув, щоб ОСОБА_15 не задихнувся. Обвинувачений ОСОБА_13 сів на заднє сидіння транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" праворуч, потерпілого ОСОБА_15 посадили посередині, він здійснив посадку ліворуч, а ОСОБА_14 за кермо і вони розпочали рух. Проїхавши незначну віддаль вони зупинились і ОСОБА_14 наказав йому та обвинуваченому ОСОБА_13 вийти на вулицю, що вони і зробили. Через деякий час вони знову сіли у салон вказаного автомобіля та продовжили рух, однак проїхавши невелику віддаль знову зупинились і всі вийшли з салону автомобіля. Потерпілого вони прив"язали до дерева і відійшовши в сторону, разом з обвинуваченим ОСОБА_13 , намагались вияснити у ОСОБА_14 що відбувається. ОСОБА_14 пояснив їм, що потерпілому він заплатив гроші за вказаний автомобіль, однак ОСОБА_15 не хоче віддавати йому транспортний засіб. Після цього ОСОБА_14 наказав їм рухатись до магазину, де на них мав чекати автомобіль "таксі", яким вони приїхали. Рухаючись по дорозі його та обвинуваченого ОСОБА_13 наздогнав ОСОБА_14 , який керував транспортним засобом марки "Мітцубісі Паджеро" і повідомив, що потерпілого ОСОБА_15 залишив на дачах, вони здійснили посадку в автомобіль та приїхали в м.Львів, де разом з обвинуваченим ОСОБА_13 залишили ОСОБА_14 разом з автомобілем. Хто з них і в якій послідовності зв"язували потерпілого ОСОБА_15 , садили в автомобіль та витягували з нього, прив"язували його до дерева, не пригадує. Жодних речей потерпілого ОСОБА_15 він не брав, а хто це робив не бачив. Він розумів, що за вказівкою ОСОБА_14 вчиняє протиправні дії щодо потерпілого ОСОБА_15 , однак жодного умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом у нього не було, як і будь-яких домовленостей з будь-ким. Потерпілого ОСОБА_15 та транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 вперше побачив і про них почув у с.Судова Вишня, Городоцького району, Львівської області. Шкодує про ним вчинене і з цих підстав готовий заплатити всю суму заявленого до нього потерпілим цивільного позову. До його затримання працівниками поліції, яке мало місце 20.05.2015 р. близько 20 год. 00 хв., він не працював, станом на даний час не працює і у нього є на утриманні малолітня дитина, яка проживає з його матір"ю.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненому визнав частково та пояснив, що з ОСОБА_14 він познайомився на вулиці за один день до описаних в обвинувальному акті подій, а з обвинуваченим ОСОБА_12 знайомий незначний час, оскільки всі вони проживають неподалік один від одного. 02.05.2015 р. він зустрівся на вулиці неподалік місця його проживання з обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 і вони пили пиво. В подальшому ОСОБА_14 організував легковий автомобіль "таксі", у якому знаходились водій ОСОБА_17 та пасажир ОСОБА_18 , і вони поїхали за межі міста. У вказаному автомобілі він дізнався, що вони їдуть розпивати спиртні напої та вживати шашлики. В с.Судова Вишня, Городоцького району, Львівської області, він та обвинувачений ОСОБА_12 вийшли з автомобіля та стояли біля кафе, де пили каву. ОСОБА_14 сказав їм чекати та на вказаному автомобілі поїхав у невідомому напрямку. Через деякий час він побачив, що по дорозі їде транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро", а на пасижирському сидінні знаходиться ОСОБА_14 . Цей автомобіль поїхав в напрямку до лісу та зупинився, а він разом з обвинуваченим ОСОБА_12 розпочали рух до місця вказаної зупинки. Наблизившись до транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" він побачив, що між ОСОБА_14 та водієм, який надалі виявився потерпілим ОСОБА_15 , відбувається сварка і шарпанина. В подальшому ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_15 вийшли на вулицю, де сварка і шарпанина між ними продовжувались, а він з обвинуваченим ОСОБА_12 намагались їх розборонити. Після цього ОСОБА_14 наказав їм тримати потерпілого ОСОБА_15 , що вони і зробили, якому в подальшому зв"язав руки та ноги. Також потерпілому зав"язали липкою стрічкою рот, яку обвинувачений ОСОБА_12 стягнув в автомобілі, щоб ОСОБА_15 не задихнувся. Він сів на заднє сидіння транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" праворуч, потерпілого ОСОБА_15 посадили посередині, обвинувачений ОСОБА_12 здійснив посадку ліворуч, а ОСОБА_14 за кермо і вони розпочали рух. Проїхавши незначну віддаль вони зупинились і ОСОБА_14 наказав йому та обвинуваченому ОСОБА_12 вийти на вулицю, що вони і зробили. Через деякий час вони знову сіли у салон вказаного автомобіля та продовжили рух, однак проїхавши невелику віддаль знову зупинились і всі вийшли з салону автомобіля. Потерпілого вони прив"язали до дерева і відійшовши в сторону, разом з обвинуваченим ОСОБА_12 , намагались вияснити у ОСОБА_14 що відбувається. ОСОБА_14 пояснив їм, що потерпілому він заплатив гроші за вказаний автомобіль, однак ОСОБА_15 не хоче віддавати йому транспортний засіб. Після цього ОСОБА_14 наказав їм рухатись до магазину, де на них мав чекати автомобіль "таксі", яким вони приїхали. Рухаючись по дорозі його та обвинуваченого ОСОБА_12 наздогнав ОСОБА_14 , який керував транспортним засобом марки "Мітцубісі Паджеро" і повідомив, що потерпілого ОСОБА_15 залишив на дачах, вони здійснили посадку в автомобіль та приїхали в м.Львів, де разом з обвинуваченим ОСОБА_12 залишили ОСОБА_14 разом з автомобілем. Хто з них і в якій послідовності зв"язували потерпілого ОСОБА_15 , садили в автомобіль та витягували з нього, прив"язували його до дерева, не пригадує. Жодних речей потерпілого ОСОБА_15 він не брав, а хто це робив не бачив. Він розумів, що за вказівкою ОСОБА_14 вчиняє протиправні дії щодо потерпілого ОСОБА_15 , однак жодного умислу на незаконне заволодіння транспортного засобу у нього не було. Потерпілого ОСОБА_15 та транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 вперше побачив і про них почув у с.Судова Вишня, Городоцького району, Львівської області. Шкодує про ним вчинене і з цих підстав готовий заплатити всю суму заявленого до нього потерпілим цивільного позову. До працівників поліції він звернувся самостійно, коли дізнався що його розшукують, і в цей час працював на посаді двірника в ЖЕК №112. Після звільнення його з-під варти судом, він працевлаштувався і працює на посаді двірника у Львівському комунальному підприємстві "Хуторівка". Проживає з батьками похилого віку, яких утримує.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що з ОСОБА_14 він знайомий близько 1,5 року, оскільки здійснює діяльність щодо торгівлі на ринку спорядженням для риболовлі в м.Львові. ОСОБА_14 час від часу приїжджав до нього на ринок і повідомляв, що займається ювелірними виробами. Під час їх спілкування він повідомив ОСОБА_14 , що може привезти з Європи в Україну транспортний засіб. ОСОБА_14 зацікавився його пропозицією, оскільки його знайомий, ніби-то архітектор, має намір придбати транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро". Вказаний автомобіль він придбав за свої кошти, зокрема, разом з дорогою вартість становила 6000,00 доларів США, та привіз на територію України, де його оглянув ОСОБА_14 і повідомив про це мобільним телефоном покупця. Між собою вони погодили ціну автомобіля, яка становила 10000,00 доларів США. Покупець повинен був приїхати через декілька днів, оскільки знаходився в м.Києві. Приблизно через тиждень йому подзвонив ОСОБА_14 і повідомив про необхідність їхати автомобілем у м.Мостиська Львівської області до покупця. Керуючи транспортним засобом марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , він 02.05.2015 р. на вул.Городоцькій у м.Львові підібрав ОСОБА_14 і вони поїхали в напрямку м.Мостиська Львівської області. В районі с.Судова Вишня, Городоцького району, Львівської області, на мобільний телефон ОСОБА_14 подзвонила ніби-то донька покупця і просила забрати її з дачі, яка розташована у с.Княжий Міст. Зупинившись в районі дач вони чекали на доньку покупця, зокрема він знаходився за кермом автомобіля, а ОСОБА_14 на передньому пасажирському сидінні. В цей час відкрилась задня дверка і в автомобіль здійснив посадку обвинувачений ОСОБА_12 . Після цього відкрилась дверка водія і обвинувачений ОСОБА_13 схопив його за одяг, а ОСОБА_14 розпочав наносити йому удари по тілу. З переднього сидіння його перетягнули на заднє сидіння і розпочали зв"язувати липкою стрічкою, зокрема руки, ноги та рот. ОСОБА_14 здійснив посадку за кермо транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 і вони близько 40 хв. їздили по території лісу. У салоні автомобіля ОСОБА_14 забрав у нього сумку із якої витягнув мобільний телефон. Крім цього, в сумці знаходились грошові кошти та ключі. Зупинивши автомобіль, ОСОБА_14 вийшов на вулицю, а обвинувачений ОСОБА_12 стягнув з його рота липку стрічку, оскільки він задихався. Через деякий час повернувся ОСОБА_14 , який наказав обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 витягнути його з автомобіля, що вони і зробили, а в подальшому прив"язали до дерева. Хто і в якій послідовності його зв"язували, а також прив"язували до дерева, він не пригадує, однак удари по тілу йому наносив лише ОСОБА_14 , а обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 лише тримали. Хто поїхав автомобілем з місця описаних подій він не бачив. Через деякий час, близько ранку, він звільнився, добрався до центральної дороги і зупинив автомобіль, водія якого попросив викликати поліцію. В подальшому у м.Львові транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_14 , виявив його колега і працівниками поліції автомобіль з водієм були затримані. Жодних боргових зобов"язань перед ОСОБА_14 він не мав. Дії обвинуваченого ОСОБА_12 жодної шкоди йому не спричинили, а навпаки спасли життя. Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вибачились перед ним за вчинене. На стаціонарному лікаванні він не перебував. Усі протиправні дії щодо нього вчинялись за вказівкою ОСОБА_14 обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не мали жодного умислу на незаконне заволодіння належним йому транспортним засобом марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_14 здійснював моральний тиск на обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з виразу обличчя яких такі не розуміли що відбувається. Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 попали під вплив ОСОБА_14 .

Допитаний у присутності захисника ОСОБА_19 в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який по вказаному епізоду обвинувачується за ч.3 ст.289 КК України і кримінальне провадження щодо нього знаходиться на розгляді Сихівського районного суду м.Львова, підсудність якого визначено Апеляційним судом Львівської області, якому роз"яснено судом ст.63 Конституції України та про його допит в якості свідка, однак з обмеженими правами обвинуваченого, а саме лише з правами, передбаченими пунктами 3, 4, 5 частини 3 статті 42 КПК України, пояснив, що з потерпілим ОСОБА_15 його познайомив колега, оскільки він мав намір придбати травматичну зброю. Незначний час вони були знайомі і під час спілкування між ними відбулась розмова про автомобілі. Потерпілий ОСОБА_15 запропонував привезти йому з Європи на територію України транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро". Погодивши ціну в розмірі 5200,00 доларів США, він дав потерпілому частину суми, а саме 4000,00 доларів США. Через деякий час йому подзвонив потерпілий ОСОБА_15 та повідомив, що вказаний автомобіль ним доставлено на територію України і такий знаходиться в м.Львові, вул.Любінська, на подвір"ї одного з будинків. Оглянувши у вказаному місці автомобіль, вони між собою погодили ціну 5000,00 доларів США, а тому йому необхідно було доплатити 1000,00 доларів США. Даної суми у нього не було і він мав намір таку позичити у свого дядька, який працює архітектором і проживає у м.Мостиська 2, Львівської області. Точної адреси місця проживання він не пригадує. Потерпілий ОСОБА_15 показав йому доручення, яке було на польській мові та уповноважувало його користуватись вказаним автомобілем. Протягом часу, за який він шукав гроші, потерпілий ОСОБА_15 збільшив вартість автомобіля до 7200,00 доларів США, повідомивши його при цьому, що якщо він не доплатить, то 4000,00 доларів США пропадуть. 01.05.2015 р. в парку неподалік місця його проживання він зустрів знайому дівчину, яка познайомила його з обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з якими вони вживали спиртні напої. З обвинуваченим ОСОБА_12 , який повідомив що займається ремонтними роботами у квартирах, вони обговорили обсяг необхідних робіт у його житлі, де він проживав із співмешканкою. Вранці 02.05.2015 р. він зустрівся з обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і вживали спиртні напої. В цей час йому на мобільний телефон подзвонив потерпілий ОСОБА_15 , який повідомив, що він має сьогодні доплатити гроші та забрати автомобіль. Він викликав автомобіль "таксі", водієм якого є його візуально знайомий ОСОБА_18 , який до них приїхав, однак знаходився на пасажирському сидінні, а за кермом був водій ОСОБА_17 . Обвинувачені напросились їхати разом з ним і всі вони поїхали в напрямку с.Судова Вишня та с.Княжий Міст, які знаходяться неподалік один від одного, з метою продовження розпивання спиртних напоїв і вживання шашликів. Вказаний автомобіль "таксі" він заправляв за власні кошти. Під час їх руху, знаходячись за межами м.Городок, Львівської області, йому на мобільний телефон подзвонив потерпілий ОСОБА_15 , який повідомив, що буде чекати його на посту поліції по вул.Городоцькій, біля повороту на с.Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області. Він мав намір повернутись у м.Львів на маршрутному автомобілі, однак такого довго не було, а тому вони всі разом на автомобілі "таксі" поїхали назад. При цьому він повідомив обвинуваченого ОСОБА_12 , що йому мають повернути або гроші або віддати автомобіль. На посту поліції він вийшов, а всім іншим сказав їхати у запланованому ними напрямку, що вони і зробили. Здійснивши посадку у транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 на місце пасажира, вони з потерпілим ОСОБА_15 рухались до його дядька, якому він подзвонив, однак такий був зайнятий. По дорозі він здурив потерпілого ОСОБА_15 і вони повернули на дорогу в напрямку с.Княжий Міст, Львівської області. Він побачив, що в зустрічному їм напрямку рухається автомобіль "таксі" з обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , свідками ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , яким рукою махнув, щоб вони їхали за ними. Через деякий час хтось з вказаних осіб подзвонив йому на мобільний телефон і повідомив про їх зупинку, оскільки вони не знають дороги. Потерпілий ОСОБА_15 зупинив автомобіль і вони чекали на інших осіб. В цей час між ними розпочалась суперечка та невелика бійка з приводу грошових коштів та транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 . Він сказав потерпілому, що той займається шантажем і більше грошей не отримає. В цей час до них підійшли обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які їх розбороняли і не розуміли, що відбувається. Комусь з обвинувачених він пояснив про ситуацію, яка відбулась між ним та потерпілим ОСОБА_15 , а також розповів про грошові кошти і автомобіль. Після цього на його мобільний телефон подзвонив хтось із свідків, які пояснили, що автомобілем "таксі" вони повертаються у м.Львів, оскільки виникли непередбачені сімейні обставини. Він, потерпілий та обвинувачені вирішили від"їхати з вказаного місця, оскільки там було велике скупчення людей. За кермо транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 він здійснив посадку, а інші особи сіли на заднє сидіння. Під час їх руху обвинувачені сперечались з потерпілим, кричали, оскільки були в стані алкогольного сп"яніння, усі троє нецензурно висловлювались, а також зв"язали ОСОБА_15 липкою стрічкою руки, щоб він ними не розмахував. По дорозі він зупинився і вийшов по власних справах, а коли повернувся, то потерпілий ОСОБА_15 був прив"язаний до дерева. Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розпочали з ним конфлікт, намагались з"ясувати у нього яка була необхідна їх участь при вказаних подіях та коли вони будуть нарешті розпивати спиртні напої і вживати шашлики. Він їм пояснив про необхідність вирішити з потерпілим ОСОБА_15 їх суперечку, після чого обвинувачені образились і пішли у невідомому напрямку. Не дійшовши згоди з потерпілим ОСОБА_15 , він сів у транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 та поїхав в напрямку до м.Львів. Рухаючись по дорозі, він наздогнав обвинувачених, яким повідомив, що горілки і шашликів не буде, а потерпілого ОСОБА_15 він забере пізніше. Обвинувачених він завіз у м.Львів, де вони вийшли, та поїхав у власних справах. Транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 він не переховував та щоденно таким користувався, а 03.05.2018 р. виявив у такому під заднім сидінням речі потерпілого ОСОБА_15 , які зберігав по місцю проживання. Жодних розписок про передачу грошей потерпілому ОСОБА_15 написано не було, як і будь-яких домовленостей між ним та обвинуваченими ОСОБА_12 і ОСОБА_13 щодо вказаного транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , зокрема незаконного заволодіння таким.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що потерпілий ОСОБА_15 його колега, який у березні місяці 2015 р. пригнав з Європи на територію України транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 і зберігав у нього на подвір"ї по місцю проживання. Йому він показував технічний паспорт на цей автомобіль. Як виявилось в подальшому, вказаний автомобіль був пригнаний для продажу і такий оглядався на подвір"ї особою ОСОБА_14 , який ніби-то займався ювелірними виробами. Вказана особа по мобільному телефону дзвонила до архітектора, який мав придбати автомобіль, та повідомляв потерпілого ОСОБА_15 , що такий має належати доньці покупця. Потерпілий ОСОБА_15 придбав транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 за власні кошти, а також хотів ще деяку суму позичити у нього. Працівники поліції дзвонили йому на мобільний телефон і дали поспілкуватись з потерпілим ОСОБА_15 , який попросив його приїхати у приміщення поліції в м.Мостиська, Львівської області. Там він дізнався про обставини описаних подій та побачив потерпілого ОСОБА_15 з пошкодженнями обличчя. Точних дат та часу він не пригадує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що він здійснює діяльність щодо надання послуг автомобілем "таксі". Вранці йому подзвонив ОСОБА_14 , якого знає візуально, та попросив поїхати за межі м.Львова. Оскільки напередодні він вживав алкогольні напої, то знаходився на пасажирському сидінні автомобіля "таксі", а за кермом такого був його напарник ОСОБА_17 , яком належить вказаний транспортний засіб. У вказаний автомобіль здійснили посадку ОСОБА_14 та обвинувачені ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Під час їх руху в напрямку с.Судова Вишня та с.Княжий Міст, як він зрозумів для розпиття спиртних напоїв та вживання шашликів, жодних розмов між ними щодо потерпілого ОСОБА_15 , якого не знає, і транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , відомостями щодо якого не володіє, не було. ОСОБА_14 та обвинувачені ОСОБА_12 і ОСОБА_13 залишились в районі с.Судова Вишня та с.Княжий Міст, а він з ОСОБА_17 повернулись в м.Львів. Точних дат та часу він не пригадує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що він здійснює діяльність щодо надання послуг автомобілем "таксі" та рухався таким за межі м.Львова в напрямку с.Судова Вишня та с.Княжий Міст. В салоні автомобіля знаходились ОСОБА_18 , який оплачував поїздку, ОСОБА_14 та обвинувачені ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Від вказаних сіл вони повертались назад у м.Львів, де на посту поліції по вул.Городоцькій, біля повороту на с.Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області, з салону вийшов ОСОБА_14 , а їм сказав повертатись. За вказану поїздку ОСОБА_18 заплатив йому 300,00 грн. Під час всього їх руху жодних розмов між ними щодо потерпілого ОСОБА_15 , якого не знає, і транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , відомостями щодо якого не володіє, не було. Точних дат та часу він не пригадує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що на початку травня місяця 2015 р. він повертався з Республіки Польща. Вранці на дорозі біля повороту в с.Княжий Міст, Львівської області, його зупинив потерпілий ОСОБА_15 , одяг якого був забрудненим, та повідомив, що його викинули з автомобіля, забрали належні йому речі, зв"язували та прив"язали до дерева липкою стрічкою і цілу ніч він знаходився у лісі. З врахуванням цих обставин він викликав працівників поліції. Точних дат та часу він не пригадує.

Органом обвинувачення надано суду наступні докази, які на думку прокурора свідчать про винуватість обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України:

-витяги з кримінального провадження із датою внесення в ЄРДР від 12.08.2015 р. та 03.05.2015 р. кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.186, ч.3 ст.289 КК України (т.2, а.с.165, 168-170);

-заява потерпілого ОСОБА_15 працівникам поліції від 03.05.2015 р. (т.2, а.с.171);

-протокол огляду автомобіля марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 від 20.05.2015 р. (т.2, а.с.172);

-постанова про визнання речовими доказами від 19.05.2015 р., зокрема фрагментів клейкої стрічки, мотузки та гіпсового зліпку протектору шин (т.2, а.с.150);

-постанова про визнання речовим доказом від 20.05.2015 р., зокрема транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 (т.2, а.с.151);

-протокол огляду фрагментів клейкої стрічки, мотузки та гіпсового зліпка протектору шин від 19.05.2015 р., які вилучені під час огляду місця події 03.05.2015 р. (т.2, а.с.173);

-лист державної прикордонної служби України від 18.05.2015 р., яким встановлено, що транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 перетинав державний кордон України в одному випадку 23.04.2015 р. о 23:21:20 год. в пункті пропуску Рава-Руська під керуванням громадянина Республіки Польща ОСОБА_22 з пасажиром громадянином України ОСОБА_23 (т.2, а.с175, 176);

-постанова про визнання речовими доказами від 22.06.2015 р., зокрема сумки чоловічої, шість ключів з металевим брелком, картки "Ельдорадо", картки "Метро", мобільного телефону марки "Самсунг" (т.2, а.с.179);

-висновок експерта №80/2015 судово-медичної експертизи розпочатої 03.05.2015 р. та закінченої 06.05.2015 р., яким виявлено у потерпілого ОСОБА_15 легке тілесне ушкодження, що могло виникнути 02.05.2015 р. (т.2, а.с.181);

-висновок експерта №9/259 судової товарознавчої експертизи від 02.06.2015 р. з фототаблицею, згідно яких вартість не розмитненого і незареєстрованого в Україні транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 станом на 02.05.2015 р. становила 79772,26 грн. (т.2, а.с.186-191);

-протокол огляду місця події від 03.05.2015 р. з фототаблицею, згідно яких у лісовому масиві с.Княжий Міст, Львівської області, виявлено та вилучено фрагментів клейкої стрічки, мотузки та гіпсового зліпка протектора шин (т.2, а.с.198-206);

-протокол пред"явлення особи для впізнання від 18.07.2015 р. з фототаблицею, проведеного по фотознімках, згідно яких свідок ОСОБА_17 впізнав обвинуваченого ОСОБА_13 (т.2, а.с.207-209);

-протокол пред"явлення особи для впізнання від 18.07.2015 р. з фототаблицею, проведеного по фотознімках, згідно яких свідок ОСОБА_18 впізнав обвинуваченого ОСОБА_13 (т.2, а.с.210-212);

-протокол пред"явлення особи для впізнання від 17.07.2015 р. з фототаблицею, проведеного по фотознімках, згідно яких потерпілий ОСОБА_15 впізнав обвинуваченого ОСОБА_13 (т.2, а.с.213-215);

-протокол проведення слідчого експерименту від 23.05.2015 р., згідно якого свідок ОСОБА_17 повідомив обставини їх пересування на автомобілі "таксі" 02.05.2015 р. (т.2, а.с.216-218);

-протокол проведення слідчого експерименту від 23.05.2015 р., згідно якого свідок ОСОБА_18 повідомив обставини їх пересування на автомобілі "таксі" 02.05.2015 р. (т.2, а.с.219-221);

-протокол затримання від 21.05.2015 р. особи ОСОБА_12 , підозрюваного у вчиненні злочину, згідно якого в обвинуваченого вилучено мобільний телефон "Самсунг"з сім-карткою (т.2, а.с.222, 223);

-протокол пред"явлення особи для впізнання від 20.05.2015 р. з фототаблицею, згідно яких потерпілий ОСОБА_15 впізнав обвинуваченого ОСОБА_12 (т.2, а.с.224-226);

-протокол пред"явлення особи для впізнання від 20.05.2015 р. з фототаблицею, згідно яких потерпілий ОСОБА_15 впізнав свідка ОСОБА_14 (т.2, а.с.228-230);

-фотознимки, які надавались для впізнання (т.2, а.с.231);

-повідомлення про підозру ОСОБА_13 за ч.2 ст.186, ч.3 ст.289 КК України від 12.08.2015 р. (т.3, а.с.201, 202);

-повідомлення про підозру ОСОБА_12 за ч.2 ст.186, ч.3 ст.289 КК України від 12.08.2015 р. (т.3, а.с.203, 204);

Крім цього, органом обвинувачення надано суду матеріали, які встановлюють і характеризують осіб обвинувачених, зокрема: ОСОБА_12 копії паспорта (т.2, а.с.194, 238), посередні характеристики з місця реєстрації та проживання від 14.03.2015 р. і 22.05.2015 р. (т.2, а.с.118, 195), довідки про склад сім"ї від 14.03.2015 р. та 21.05.2015 р. (т.2, а.с.119, 196), який на наркологічному і психіатричному обліках не перебуває (т.2, а.с.180, 197), має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_24 відповідно до свідоцтва про народження від 19.08.2010 р. (т.2, а.с.117), згідно висновку судово-психіатричного експерта №489 від 22.06.2015 р. хронічним психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними як на момент огляду, так і на момент інкримінованих йому дій (т.2, а.с.182, 183); ОСОБА_13 довідку про особу та копію паспорта (т.2, а.с.192, 193), позитивні характеристики з місця попередньої праці на посаді двірника Львівського комунального підприємства "Хуторівка від 17.08.2015 р. (т.1, а.с.61, 62) та місця реєстрації і проживання від 16.02.2017 р. (т.4, а.с.65), посередню характеристику з місця реєстрації та проживання від 16.06.2015 р. (т.2, а.с.153), який має на утриманні матір інваліда похилого віку (т.1, а.с.63, т.4, а.с.67, 69), а також батька похилого віку згідно довідок про склад сім"ї від 16.06.2015 р. і 16.02.2017 р. (т.2, а.с.152, т.4, а.с.66) та посвідчення серії НОМЕР_2 (т.4, а.с.68), на наркологічному і психіатричному обліках не перебуває (т.2, а.с.154, 155), в порядку ст.89 КК України є таким, що не має судимості (т.2, а.с.157-162, 167), станом на даний час працює на посаді двірника у Львівському комунальному підприємстві "Хуторівка" з 01.06.2018 р. (т.5, а.с.213).

З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі обставини справи і надані сторонами кримінального провадження докази, зокрема органом обвинувачення, який вважає, що такі свідчать про винуватість обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Суд приходить до висновку, що з врахуванням наявних доказів, органом обвинувачення не доведено винуватість обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, і таких слід виправдати відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України, зокрема, якщо не доведено, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення.

Показання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 є логічними, послідовними та правдивим і нема підстав для суду сумніватись в їх достовірності. Допитані особи однаково описують події, які відбувались 02.05.2015 р., а також до них та після них. Незначні розбіжності в їх показаннях, а зокрема в часі, хто, коли і як рухався у транспортних засобах, в якій послідовності виходили та здійснювали посадку в них, суд розцінює як такі, що забуті ними у зв"язку із значним проміжком часу та вживанням вказаними особами спиртних напоїв.

Жоден з допитаних осіб не вказував на будь-яку попередню змову групи осіб на вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого, а навпаки, в тому числі потерпілий ОСОБА_15 , вказували, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не могли зрозуміти, що відбувається і ці обставини з"ясовували в свідка ОСОБА_14 .

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не мали на меті незаконно заволодіти транспортним засобом марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 .

Повідомлення органом досудового розслідування про підозру особам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за ч.2 ст.186 КК України, яка погоджена прокурором прокуратури Мостиського району Львівської області, є протиправним, оскільки органом обвинувачення у відсутність будь-яких нових доказів, окрім зібраних працівниками поліції, така кваліфікація дій виключена.

Змінене обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч.3 ст.289 КК є неконкретизованим, оскільки орган обвинувачення не може визначитись щодо поєднаного насильства, яке небезпечне чи то для життя потерпілого ОСОБА_15 , чи то для його здоров"я.

Крім цього, з обвинувачення незрозуміло, яким чином обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 завдали потерпілому матеріальної шкоди на суму 79772,26 грн., оскільки транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 затриманий та вилучений з володіння свідка ОСОБА_14 .

Відкрите володіння та використання лише свідком ОСОБА_14 транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 з 02.05.2018 р. є доказом відсутності в діях обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Органом досудового розслідування та органом обвинувачення не перевірено належним чином мотиви свідка ОСОБА_14 щодо придбання ним транспортного засобу марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у володінні потерпілого ОСОБА_15 , а також обставини законного користування останнім вказаним автомобілем з врахуванням технічного паспорту на такий, датованого на іноземній мові (т.3, а.с.37), оригіналу довіреності на іноземній мові з перекладом на українську мову, в тому числі чи така видавалась на території Республіки Польща і при цьому був присутній потерпілий ОСОБА_15 , які знаходяться в конверті (т.3) та їх копії (т.2, а.с.110), з врахуванням листа державної прикордонної служби України від 18.05.2015 р., яким встановлено, що транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 перетинав державний кордон України в одному випадку 23.04.2015 р. о 23:21:20 год. в пункті пропуску Рава-Руська під керуванням громадянина Республіки Польща ОСОБА_22 з пасажиром громадянином України ОСОБА_23 (т.2, а.с175, 176).

Згідно пунктів 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спробу запустити двигун або буксирувати транспортний засіб з метою заволодіння ним необхідно розглядати як замах на вчинення злочину. Не є незаконним заволодіння транспортним засобом у стані крайньої необхідності, наприклад, для того, щоб терміново доставити тяжко хвору людину до лікарні, приборкати стихійне лихо, усунути іншу небезпеку, яка загрожує людям, інтересам суспільства чи держави. Заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб має місце у випадках, коли дві особи і більше заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять об"єктивну сторону злочину, домовилися про спільне його вчинення, незалежно від того, хто з них керував цим засобом. Проте не підлягають кримінальній відповідальності за ст.289 КК України особи, які не брали участі у вилученні транспортного засобу, але після заволодіння ним винною особою здійснили поїздку на ньому. Відповідно до частин 2, 3 ст.289 КК України та п.3 примітки до цієї статті матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою - на суму понад 250 таких мінімумів. При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п. 3 примітки до ст.289 КК України, така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня. У випадках коли особа знищила транспортний засіб, яким незаконно заволоділа, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення злочину. Таким же чином треба вирішувати це питання, якщо транспортний засіб після незаконного заволодіння не знайдено. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

У відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України, і такими є зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В силу норм ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain" від 06 грудня 1998 p. (п.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов"язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов"язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз"яснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов"язаний постановити виправдувальний вирок.

У відповідності до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи всі докази органу обвинувачення в сукупності з наведеними вище обставинами, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність "обгрунтованої підозри" у вчинені правопорушення передбачає "наявність фактів або інформації, які б могли переконати об"єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин", суд приходить до висновку, що усі надані органом обвинувачення докази грунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчинені ними злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 слід виправдати, оскільки органом обвинувачення не доведено, що в їх діяннях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Змінені 08.12.2017 р. Пустомитівським районним судом Львівської області запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з тримання під вартою на домашній арешт припинили свою дію 09.02.2018 р. (т.5, а.с.33-37, 49-53).

Речові докази, а саме фрагменти клейкої стрічки, мотузку та гіпсовий зліпок протектору шин (т.2, а.с.150), слід знищити; транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , сумку чоловічу, шість ключів з металевим брелком, картку "Ельдорадо", картку "Метро" та мобільний телефон марки "Самсунг", слід вважати повернутим потерпілому ОСОБА_15 згідно ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 03.06.2016 р. (т.3, а.с.26, 27).

Мобільний телефон "Самсунг" з сім-карткою, які вилучені в обвинуваченого згідно протоколу затримання від 21.05.2015 р. та речовими доказами органом досудового розслідування не визнавалися (т.2, а.с.222, 223), слід повернути ОСОБА_12 .

Оригінал довіреності на іноземній мові з перекладом на українську мову, які знаходяться в конверті (т.3) та речовими доказом органом досудового розслідування не визнавалися, залишити на зберіганні при матеріалах справи.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 368,26 грн. (т.2, а.с.185) стягненню з обвинувачених в доход держави не підлягають.

З вказаних підстав, заявлені потерпілим ОСОБА_15 цивільні позови про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 завдану йому моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. та з обвинуваченого ОСОБА_13 завдану йому моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. (т.5, а.с.67-76), у відповідності до вимог ст.129 КПК України, слід залишити без розгляду.

З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази, які з власної ініціативи суду здобувати заборонено вимогами КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_12 , обвинуваченого за ч.3 ст.289 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_13 , обвинуваченого за ч.3 ст.289 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Речові докази, а саме фрагменти клейкої стрічки, мотузку та гіпсовий зліпок протектору шин - знищити; транспортний засіб марки "Мітцубісі Паджеро" номерний знак НОМЕР_1 , сумку чоловічу, шість ключів з металевим брелком, картку "Ельдорадо", картку "Метро" та мобільний телефон марки "Самсунг", - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_15 .

Мобільний телефон "Самсунг" з сім-карткою - повернути виправданому ОСОБА_12 .

Оригінал довіреності на іноземній мові з перекладом на українську мову - залишити на зберіганні при матеріалах справи.

Заявлені потерпілим ОСОБА_15 цивільні позови - залишити без розгляду.

На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3