ВИРОК
Іменем України

30.05.2018 року Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Мар"янівка, Баранівського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, суд,-
в с т а н о в и в :

Обвинувачений, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від військової служби, 04.08.2016 р. самовільно залишив місце проходження військової служби - територію військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,в умовах особливого періоду та незаконно перебував за межами військової частини до 05.10.2016р.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив ,що дійсно самовільно залишив військову частину . Просить застосувати до нього Закон України"Про амністію у 2016р."та звільнити від призначеного покарання .

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч.3ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази,оскільки,за згодою учасників процесу,дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження,яким роз`яснено,що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.4 ст.407 КК України, так як він, будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах особливого періоду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не суджений, має на утриманні 2х неповнолітніх дітей, по місцю служби харктеризується посередньо,за місцем проживання характеризується позитивно, брав участь в антитерористичній операції. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Обставини, що обтяжують покарання-відсутні.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи обставини скоєння злочину, його тяжкість, особу обвинуваченого,положення ст.50,65 КК України, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання та вважає за доцільне застосувати ст.75 КК України , оскільки, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Під час розгляду справи обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав участь в антитерористичній організації, забезпеченні її проведення.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в України» від 01 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року ,установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та довідок, наданих до суду з військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_5 слід вважати таким,щовибув в район проведення АТО для виконання задань за призначенням в складі сил,які беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.Однак, статус учасника бойових дій на даний час ще не отримав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» може бути застосована лише після отримання статусу учасника бойових дій ,а на даний час таке клопотання є передчасним .

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тривалістю 1 ( один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_4 періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган з питань пробації про зміну місця праці та проживання.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1