Справа № 192/293/17
Провадження № 1-кп/192/16/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в смт Солоне кримінальне провадження №0000081, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Жданове Солонянського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , не працюючого, який має середню освіту, не одруженого, громадянина України, не військовозобов`язаного, раніше судимого 30 грудня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ст.104 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року за ч.2 ст.185, ст.104 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в період іспитового строку на шлях виправлення не став та повторно вчинив нові корисливі злочини до досягнення повноліття за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні кафе «Ковчег», розташованому по вул.Шевченко, буд.6 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, 24 квітня 2016 року приблизно о 00 годині 10 хвилин зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_7 та керуючись раптово виниклим умислом, направленим на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, із корисливих спонукань, з метою особистої наживи попросив у ОСОБА_7 під приводом повернення, скористатися його мобільним телефоном марки «Apple iPhone 5», 64 Gb для виклику таксі, після чого пообіцяв повернути. На вказане прохання ОСОБА_7 , будучи помилково впевненим в правдивості намірів ОСОБА_3 , передав останньому свій телефон марки «Apple iPhone 5» 64 Gb, вартістю 3 599 гривень 40 копійок, а ОСОБА_3 , не маючи наміру його повертати, таким чином заволодів ним шляхом обману, після чого з місця вчинення злочину зник. Своїми діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3 599 гривень 40 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні кафе «Ковчег», розташованому по вул.Шевченко, буд.6 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, 24 квітня 2016 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, із корисливих спонукань, з метою особистої наживи, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та тим, що потерпіла ОСОБА_8 залишила свою шкіряну куртку без нагляду, таємно повторно здійснив крадіжку вказаної жіночої шкіряної куртки марки «Dao Jin», вартістю 6 425 гривень 10 копійок, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник. Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 6 425 гривень 10 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково та надав суду наступні показання.

Пояснив, що приблизно о 21-22 годині 00 хвилин в лютому 2016 року він відпочивав в кафе «Ковчег», розташованому по вул.Шевченко, буд.6 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, та попросив у раніше незнайомого йому ОСОБА_9 телефон з метою виклику таксі для останнього, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_10 дав йому свій телефон марки «Apple iPhone 5», 64 Gb білого кольору. Після того як ОСОБА_3 скористався телефоном, він хотів його повернути його ОСОБА_11 , проте останній десь пішов з кафе та ОСОБА_3 не знайшовши його не зміг повернути телефон. Умислу на шахрайське заволодіння телефоном він не мав. Потім з цим телефоном він пішов додому, а через декілька тижнів продав в м.Дніпро за 300 гривень, оскільки він був заблокований. Збитки потерпілому не відшкодував, з ним не спілкувався. Також ОСОБА_3 пояснив, що через два тижні після описаних подій, він відпочивав з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в кафе «Ковчег» та приблизно о 01 годині ночі вони збиралися йти додому. Хлопці чекали його на вулиці та сказали йому, щоб він забрав їхні речі - курточки. Він забрав всі куртки та поклав їх у машину на заднє сидіння, а потім з`ясувалося, що там ще була ще й жіноча куртка. Чия то курточка, він не знає, тому він її і не повернув. Умислу на крадіжку курточки він не мав. Вона лежала у нього вдома, а потім він порізав зсередини підкладку та викинув її. Під час судових дебатів ОСОБА_3 свою вину визнав повністю.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого та вважає, що його вина у вчиненні інкримінованих йому злочинів доводиться наступними дослідженими доказами. В той же час клопотань про допит в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 від обвинуваченого та його захисника суду не надходило.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні 05 липня 2017 року надала показання, згідно яких 24 квітня 2016 року вона зі своїми знайомими відпочивала в кафе «Ковчег», розташованому по вул.Шевченко, буд.6 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області. Приблизно о 02 годині 30 хвилин помітила, що зникла її шкіряна куртка марки «Dao Jin», вартістю приблизно 3 000 гривень, темно синього кольору з чорними вставками, яку вона залишила на стільчику біля стола. Курточку їй повернули працівники поліції 14 січня 2017 року в непридатному для користування стані, оскільки вона була порізана, а вся підкладка вирізана. ОСОБА_3 вона в кафе в той вечір не бачила, проте його мама телефонувала їй з приводу відшкодування матеріальної шкоди, але так вони і не зустрілися.

Суд вважає, що показаннями потерпілої підтверджується час та місце вчинення злочину, кваліфікованого за ч. 2 ст. 185 КК України, а також доводиться вина ОСОБА_3 , оскільки саме його мати зверталася до потерпілої з пропозицією відшкодування заподіяної шкоди, що свідчить про причетність обвинуваченого до інкримінованого злочину.

Також показання потерпілої ОСОБА_8 узгоджуються з дослідженими судом письмовими

доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02 лютого 2017 року, згідно якого 24 квітня 2016 року в приміщенні кафе «Ковчег», розташованому по вул.Шевченко, буд.6 в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області невідома особа здійснила крадіжку шкіряної курточки потерпілої. Вказаний доказ підтверджує дату, час та місце вчинення злочину, потерпілою в якому є ОСОБА_8 (а.с.43, т.2);

- протоколом огляду місця події від 02 лютого 2017 року, згідно якого об`єктом огляду є місце мешкання обвинуваченого, а під час огляду працівниками поліції було знайдено шкіряну жіночу курточку з написом «Dao Jin» (а.с.44, т.2); вказаний доказ підтверджує безпосередню причетність обвинуваченого до злочину, оскільки за його місцем мешкання було знайдено викрадену у ОСОБА_16 шкіряну курточку, яку обвинувачений мав можливість повернути до кафе в «Ковчег» у разі відсутності умислу на її викрадення та помилкове вилучення.

- постановою про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 03 лютого 2017 року, згідно якої шкіряну курточку з написом «Dao Jin» було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (а.с.45, т.2);

- розпискою потерпілої ОСОБА_8 про отримання шкіряної курточки з написом «Dao Jin» на зберігання (а.с.46, т.2);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 42 від 04 лютого 2017 року, згідно якого ринкова вартість куртки жіночої шкіряної марки «Dao Jin» станом на 24 квітня 2016 року складає 6 425 гривень 10 копійок (а.с.47-51, т. 2);

- постановою про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 16 лютого 2017 року, згідно якої дії ОСОБА_3 перекваліфіковані з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із засудженням обвинуваченого згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року за ч.2 ст.185, ст.104 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (а.с.52, т.2). Вказаний доказ підтверджує правильність кваліфікації дій обвинуваченого як повторно.

Крім того, вина ОСОБА_3 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні надав пояснення про те, що в приблизно в лютому 2016 року (точну дату свідок не пам`ятає) він підвозив обвинуваченого з кафе «Ковчег» додому та після того, як висадив його біля будинку, то помітив на задньому сидінні свого автомобіля шкіряну жіночу курточку, яку перед тим як сісти в автомобіль поклав ОСОБА_3 . Свідок попросив обвинуваченого забрати свої речі, після чого ОСОБА_3 забрав вказану курточку та пішов додому.

Показання даного свідка підтверджують вину ОСОБА_3 , оскільки доводять факт перебування обвинуваченого в кафе «Ковчег», тобто в місці вчинення злочину, та доводять факт наявності у обвинуваченого жіночої шкіряної куртки, власником якої є потерпіла ОСОБА_8 . Також вину обвинуваченого підтвердили і показання його матері ОСОБА_18 , яка повідомила суду про те, що в кінці зими на початку весни 2016 року її син приїхав додому на машині, його підвезли друзі, і він привіз із собою жіночу шкіряну курточку, за що мати накричала на нього. Згодом він порізав курточку та підкладку на ній і викинув. Показання матері узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_8 .

Крім того, вина обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України доводиться показаннями свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що навесні 2016 року зустрів обвинуваченого в с. Жданово Солонянського району Дніпропетровської області біля магазину та останній пропонував свідку купити у нього мобільний телефон марки «Apple iPhone 5», 64 Gb світлого кольору. Показаннями вказаного свідка доведено заволодіння мобільним телефоном, який належить потерпілому ОСОБА_7 . Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 , який пояснив суду, що в навесні 2016 року він зустрів обвинуваченого по дорозі з кафе «Ковчег» та обвинувачений особисто показав свідку мобільний телефон марки «Apple iPhone 5», 64 Gb білого кольору, а на запитання свідка відповів що знайшов його. В цей же вечір свідок бачив як обвинувачений відпочивав в кафе «Ковчег». Тобто показаннями свідка ОСОБА_17 підтверджено перебування обвинуваченого в кафе «Ковчег» та наявність у нього мобільного телефону марки «Apple iPhone 5», 64 Gb білого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_7 .

Також вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується і показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що приблизно в перед травневими святами в 2016 році він перебував в кафе «Ковчег» в смт Солоне, де сталася сутичка між відпочиваючими. В цей момент до нього підійшов раніше не знайомий йому ОСОБА_3 та попросив мобільний телефон щоб зателефонувати. ОСОБА_7 розблокував свій мобільний телефон білого кольору, марки «Apple iPhone 5», 64 Gb та дав його ОСОБА_3 , сподіваючись на його чесність та на повернення телефону. Декілька хвилин обвинувачений перебував в полі зору потерпілого, однак згодом загубився серед відпочиваючих в кафе разом з телефоном. ОСОБА_7 одразу з іншого свого мобільного телефону зателефонував на карту, яка містилася в «Apple iPhone 5», 64 Gb, проте телефон вже був вимкнений. У зв`язку з цим потерпілий зрозумів, що ОСОБА_3 не збирався повертати телефон, тому він пішов додому та через і-cloud заблокував свій «Apple iPhone 5», 64 Gb. До цього часу на його електронну пошту, зазначену під час реєстрації і-cloud не надходили відомості про розблокування телефону, з чого він робить припущення, що телефон продали на запчастини.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 також доводиться дослідженими письмовими доказами:

- висновком судово-товарознавчої експерта № 95 від 26 лютого 2017 року, згідно якого вартість мобільного телефону марки «Apple iPhone 5», 64 Gb білого кольору станом на 24 квітня 2016 року становить 3 599 гривень 40 копійок.

Суд під час розгляду справи оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів суд як правило застосовує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини поза розумним сумнівом.
Обставиною, яка пом`якшує покарання та передбачені ст.66 КК України суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, оскільки на час вчинення вказаних злочинів ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 не досяг повноліття, вчинивши злочини в квітні 2016 року.

Обставин, які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, вчинив нові корисливі злочини у період іспитового строку.

Також при вирішенні питання про призначення покарання судом враховано, що згідно Досудової доповіді від 19 квітня 2017 року (а.с.63-65, т.1) обвинувачений є раніше судимим, нові злочини вчинив в період строку випробування та у віці до 18 років, свою вину визнає в повному обсязі, усвідомлює наслідки скоєного, проте мінімізує їх серйозність. Тому ймовірність виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства не можлива. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі може становити високу небезпеку для суспільства, а застосування соціально-виховних заходів не можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю (а.с.63-65, т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який свою вину визнав частково, перед потерпілими не вибачався, не відшкодував завдані збитки, його ставлення до вчиненого, суд вважає, що йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі, оскільки призначенням більш м`якого виду покарання не буде досягнуто виховної мети покарання.
Вирішуючи питання про призначення покарання, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69',75 КК України відсутні з огляду на висновки Досудової доповіді та обставини справи.

З урахуванням викладеного, особи обвинуваченого, який вчинив нові умисні корисливі злочини до досягнення 18-річного віку, його відношення до скоєного, суд вважає за необхідне й доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України,із застосуванням ч.ч. 1,2 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Частиною 3 ст. 78 КПК України передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також вчинення нового умисного злочину в період іспитового строку, суд вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, та йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з порушенням вимог ст.ст.75,104 КК України.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення нових злочинів, оскільки призначене покарання вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року не досягло своєї мети та не виправило обвинуваченого, який в період іспитового строку знову вчинив нові умисні корисливі злочини. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення покарання ОСОБА_3 із застосуванням положень ст.ст.69,69?,75 КК України є недоцільним, оскільки не довело своєї ефективності під час попереднього застосування до обвинуваченого.

При призначені остаточного покарання за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки останній вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за

ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року до покарання за цим вироком та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного виконання вироку.

Речові докази: шкіряну курточку з написом «Dao Jin» залишити у власності потерпілої ОСОБА_8 .

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_20 у, а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілим.

Головуючий: суддя ОСОБА_1