АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/878/17 Номер провадження 11-кп/786/374/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.185 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000088, № 0000541, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено:
-за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання, призначеного вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 13.09.2017 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено:
-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 09.12.2016 року у виді штрафу в розмірі 850 грн., остаточно засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки зі сплатою штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп.

Покарання у виді штрафу, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 09.12.2016 року, вказано виконувати самостійно.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що восени 2016 року в лісопосадці між селищем Вороніна та Червоний шлях м. Полтави побачив кущі дикоростучої рослини коноплі, зірвав з них листя та забрав собі, тобто незаконно придбав наркотичний засіб, переніс до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , де висушив, подрібнив, поклав до паперового згортку та незаконно зберігав для власного вживання.

02.03.2016 року о 10-20 год. під час проведення санкціонованого обшуку працівниками поліції на подвір`ї за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в підсобному приміщенні було виявлено та вилучено паперовий пакунок з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою у перерахунку на суху речовину 3,227 гр., пакунок з надписом "АТБ" з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом маковою соломою, масою у перерахунку на суху речовину 34,208 гр., а також виявлено та вилучено полімерний пакунок з надписом "Брусничка" з речовиною рослинного походження коричневого кольору, яка згідно висновку експерта має ботанічні ознаки рослини коноплі та містить тетрагідроканнабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою у перерахунку на суху речовину 53,4 гр., яку ОСОБА_7 незаконно зберігав за місцем проживання для власного вживання без мети збуту.

В грудні 2016 року ОСОБА_7 , правомірно перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , повторно, таємно, шляхом вільного доступу зі столу в житловій кімнаті викрав особисте майно гр. ОСОБА_10 - монітор марки "Samsung", спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 300 грн., з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядився викраденим на власний розсуд.

25.04.2017 року близько 01-00 год. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , повторно, таємно, шляхом пошкодження замка, проникли до приміщення сараю, розташованого поряд з житловим будинком АДРЕСА_3 , який належить гр. ОСОБА_11 , звідки викрали майно останнього, а саме: велосипед "Uvega Stagger FS302FL" сріблястого кольору та велосипед "Дорожник Десна 20" білого кольору, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в загальному розмірі 4290 грн. 00 коп., викраденим розпорядились на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_8 , в якій прохає призначити більш м`яке покарання, врахувавши обставини які пом`яшкують покарання та істотно зніжують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, вчинення злочину через матеріальну залежність.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, обвиунвчаеного ОСОБА_7 , який підтримав подану ОСОБА_8 апеляційну скаргу, виступ прокурора ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 ніким з учасників кримінального провадження не оскаржувався.

Судом першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не заперечувалися та не оспорювалися.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України.

Відповідає вимогам ст.ст.65, 71 КК України і призначене ОСОБА_8 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_8 врахував наявність пом`якшуючої покарання обставини, визнання ним вини в скоєному, вчинення нового злочину в період не відбутого покарання за попереднім вироком та прийшов до вірного висновку щодо призначення покарання в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.3 ст.185 КК України та його реального відбування.

З огляду на викладене, саме призначене ОСОБА_8 судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції зазначеної частини статті Кримінального кодексу, оскільки вказана норма закону може бути застосована судом при призначенні покарання у випадку наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 суд визнав його щире каяття у вчиненому та повне визнання ним своєї вини, однак вказані обставини не є такими, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому збіг тяжких сімейних та економічних обставин, оскільки посилання обвинуваченого на те, що він намагався працевлаштуватися, однак не працює, не має засобів до існування, ніяким чином не виправдовує вчинення ОСОБА_8 умисного тяжкого корисливого злочину проти власності та, відповідно, не може бути підставою для пом`якшення при цьому йому покарання. Отже, підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України відсутні.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Обвинувачений ОСОБА_7 надав суду заяву про зарахування йому в строк покарання перебування під вартою з 27.04.2017 року по день набрання вироком чинності з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, яку підтримав і в ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що таке клопотання підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046-VIII, що набрав чинності 21.06.2017 року частина 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За таких обставин, підлягає до зарахування ОСОБА_7 в строк покарання перебування його під вартою з 27.04.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року тримання під вартою підлягає обрахуванню з розрахунку один день тримання під вартою відповідає одному дню позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 31 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, що тримаються під вартою - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4