АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3507/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю:
власника майна ОСОБА_6

представника власника майна, адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, а саме об`єкт незакінченого будівництва, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:802:0009, власником якої є ОСОБА_6 , шляхом накладення заборони на його відчуження, використання та розпорядження, а також на подальше проведення будівельних робіт об`єкту незакінченого будівництва.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, оскільки майно, на яке слідчий просить накласти арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат зазначає про відсутність обставин, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження,як арешт майна. Додає, що арешт майна позбавило права власника майна вести нормальний та звичний устрій життя.
Так, апелянт вказує на те, що розгляд клопотання слідчого проведено без участі власника майна та його представника. Стверджує, що у даному кримінальному провадженні на момент накладення арешту, власника майна не допитано, про підозру не повідомлено, цивільний позов у справі відсутній. Додає про відсутність доказів того, що арештована земельна ділянка є предметом злочинної діяльності та/або отримана внаслідок злочинних дій.
Також адвокат звертає увагу суду на те, що санкція ст. 356 КК України не передбачає вилучення та/або конфіскацію майна підозрюваного або обвинуваченого, у зв`язку із чим відсутні підстави для арешту майна.
У підсумку апелянт зазначає, що слідчим суддею не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності, у зв`язку із відсутністю встановленої суми заподіяних збитків.
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обгрунтування пропуску такого строку зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено слідчим суддею без виклику у судове засідання власника майна та його представника, копію ухвали апелянтом отримано 04.06.2018 року. Апеляційна скарга подана до суду 08.06.2018 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник участіу судовому засіданні не приймали, копію ухвали слідчого судді отримано апелянтом 04.06.2018 року, апеляційна скарга подана до суду 08.06.2018 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 15 годину 45 хвилин 30.08.2018 року, про що надіслано повідомлення прокурору 02.08.2018 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0010097, відомості про яке 14.11.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 , звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкт незакінченого будівництва, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:802:0009, власником якої є ОСОБА_6 , яке ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року задоволено, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначені вимоги закону не були дотримані.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення можливого заявленого цивільного позову у рамках кримінального провадження та виконання вироку в частині можливої конфіскації майна (а.с. 1-3).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Отже, звертаючись з клопотанням, слідчий мав чітко визначити мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою, що у цьому випадку зроблено не було.
Представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, в тому числі і власнику майна ОСОБА_6 , що є необхідною умовою при накладенні арешту саме з метою, передбаченою п.п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, матеріали додані до клопотання, не містять доказів існування у даному кримінальному провадженні цивільного позову, оскільки положення ст. 170 КПК України не містять підстав для накладення арешту з метою забезпечення майбутнього цивільного позову, передбачаючи лише право звертатись з таким клопотанням у разі необхідності забезпечення цивільного позову, який вже подано у кримінальному провадженні.
Накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий у майбутньому, унеможливлює з`ясування питання співмірності вартості майна, на яке слідчий просить накласти арешт та ціни позову, оскільки він ще не поданий зацікавленою особою. Крім цього, положення ст. 128 КПК України передбачають право пред`явлення цивільного позову лише до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, тоді як відсутність цивільного позову позбавляє слідчого суддю можливості перевірити чи підлягає арешту майно особи, про яку йдеться у клопотанні слідчого.
Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування на дані порушення уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене у ньому майно.
Крім того, необхідним буде відмітити, що дане кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, санкція статті якої не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, що в свою чергу, унеможливлює подання клопотання про арешт майна саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту, оскільки слідчий не надав суду достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
З урахуванням вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на об`єкт незакінченого будівництва, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:802:0009, власником якої є ОСОБА_6 , за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_9 , про накладення арешту на об`єкт незакінченого будівництва, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:802:0009, власником якої є ОСОБА_6 .
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4