Номер провадження: 11-сс/785/943/18
Номер справи місцевого суду: 522/4012/17, 1-кс/522/8075/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника ПП «Тепличне»: адвоката ОСОБА_7 ,

директора ПП «Тепличне»: ОСОБА_8 ,

в присутності слідчого: ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційну скаргу директора ПП «Тепличне» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2018 року про накладення арешту на майно,-

встановив:

Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0000041 від 22.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, а саме:

- земельну ділянку площею 0, 9136 га, кадастровий номер :02:001:0179;

- земельну ділянку площею 1, 3579 га, кадастровий номер :02:001:0180;

- земельну ділянку площею 0, 5643 га, кадастровий номер :02:001:0181;

- земельну ділянку площею 49, 4019 га, кадастровий номер :02:001:0434,

що використовуються ПП «Тепличне» на умовах договору оренди та заборонено Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області (та його структурним підрозділам), а також державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії або інші дії, що стосуються зміни конфігурації, даних, форм власності, параметрів цільового призначення вищевказаних земельних ділянок.

Обгрунтовуючи накладення арешту на вказані земельні ділянки, слідчий суддя послався на достатність доказів, які вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. На думку слідчого судді, вказані у клопотанні речі мають суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню та є речовими доказами.

30.05.2018 року на вказану ухвалу слідчого судді директор ПП «Тепличне» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали зазначив, що слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки до клопотання не додано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно та окрім цього вказав, що:

- слідчим суддею не було враховано того, що на момент укладення договору між ПП «Тепличне» та Авангардівською селищною радою 18.06.2004 року не передбачалась процедура земельних торгів права оренди, а Податковий кодекс України був прийнятий лише 02.12.2010 року;

- висновок слідчого судді про те, що з моменту укладення додаткової угоди від 18.01.2007 року до договору оренди земельної ділянки від 18.06.2004 року, розмір орендної плати не переглядався є також безпідставним, оскільки ПП «Тепличне» постійно здійснює індексацію суми орендної плати за орендовану земельну ділянку;

- слідчим суддею було залишено поза увагою те, що з моменту передачі цілісного майнового комплексу від КСП «Тепличне» до ПП «Тепличне», цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, реконструкція не проводилась та нові об`єкти нерухомості не будувались;

- слідчим суддею не було враховано того, що в рамках кримінального провадження №№0000041 ухвалою слідчого судді Приморського р/с м. Одеси від 06.03.2017 року було накладено арешт на вищезазначені земельні ділянки, який до теперішнього часу фактично не знятий та який був скасований ухвалою слідчого судді цього ж суду від 26.06.2017 року;

Посилаючись на вищевикладене, директор ПП «Тепличне» просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельні ділянки.

Окрім цього, в апеляційній сказі директор ПП «Тепличне» просив поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущений з поважної причини, оскільки розгляд клопотання слідчого відбувався у відсутності представників ПП «Тепличне», копію ухвали вони не отримували, а про існування оскаржуваної ухвали дізнались випадкового, шляхом звернення до Єдиного реєстру судових рішень.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника ПП «Тепличне» ОСОБА_7 та директора підприємства, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, отримавши пояснення слідчого, упровадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання про поновлення строку та апеляційна скарга підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Разом з тим, абз. 2 ч. 3 цієї ж статті передбачає, що якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, при постановленні ухвали про накладення арешту на майно 27.04.2018 року (а.с. 23-24), представники ПП «Тепличне» в судовому засіданні присутні не були, копія оскаржуваної ухвали на адресу підприємства не надсилалась, що об`єктивно позбавило його представників можливості дізнатись про існування вказаного рішення та подати апеляційну скаргу в передбачений законом 5-денний строк з дня отримання копії судового рішення, тому апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущеного з поважних причин.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону…

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу.
У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Разом з тим, розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду вказаних вимог закону при розгляді клопотань про накладення арешту на майно слідчий суддя районного суду не дотримався, фактично обмежився зазначенням в оскаржуваній ухвалі доводів клопотання та при цьому належним чином не мотивував своє рішення про накладення арешту.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді (а.с. 24), при постановленні ухвали слідчий суддя своє рішення обгрунтував лише тим, що слідчим надано достатньо доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбачено КК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особо кримінального правопорушення та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, не вказавши, які саме докази на це вказують та як саме вказані земельні ділянки стосуються даного кримінального провадження та можуть бути використані як докази. Більш того, як встановлено апеляційним судом з пояснень слідчого, зазначені земельні ділянки не визнані речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Натомість, аналіз клопотання слідчого про накладення арешту на майно та долучені до нього матеріали кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання не відповідає вимогам закону, з підстави чого апеляційний суд вважає слушними доводи апелянта про те, що слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно.

Так, до клопотання слідчого, всупереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, не додано жодних документів, які б підтверджували право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчили б про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; не надано доказів проведення відносно вказаних земельних ділянок будь-яких протиправних дій; не допитані посадові особи Держгеокадастру України, місцевих органів державної влади та органів місцевого самоврядування, дані щодо яких внесено до ЄРДР щодо обставин можливого вчинення кримінального правопорушення.

Зазначаючи у клопотанні про накладення арешту на майно підстави для його накладення, слідчий послався на те, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення та накладення арешту на нього необхідне задля забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, на підтвердження зазначених тверджень слідчий також не надав відповідних доказів. Крім того, в апеляційному суді слідчий та прокурор пояснили, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні - заявлений не був.

Апеляційний суд також приймає до уваги твердження директора ПП «Тепличне» про те, що на момент укладення договору між ПП «Тепличне» та Авангардівською селищною радою 18.06.2004 року не передбачалась процедура земельних торгів права оренди, що підтверджується даними на той час діючого законодавства та яке прокурором в апеляційному суді спростовано не було.

Посилання слідчого в клопотанні на те, що при наданні Аванградівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області вказаних земельних ділянок в Оренду ПП «Тепличне» земельні торги не проводились, нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проводилась та індексація не здійснювалась є безпідставними, оскільки спростовуються наданими представником ПП «Тепличне» апеляційному суду матеріалами, зокрема:

- витягом з Земельного кодексу України в редакції від 04.06.2004 року, тобто станом на час укладення договору (а.с. 105), частина 1 статті 124 якого передбачає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки;

- довідкою ПП «Тепличне» (а.с. 64), відповідно до якої підприємство сплачує орендну плату за земельну ділянку комунальної власності з урахуванням її індексації, відповідно до вимог ст. 289 Податкового кодексу України.

В своєму клопотанні слідчий також посилається на пояснення свідка ОСОБА_11 (а.с. 3-4), відповідно до яких в 2013-2014 роках комісією зі спеціалістів Авангардівської селищної ради, голови та депутатів Овідіопольської районної ради, посадових осіб Відділу Держземагентства в Овідіопольському районі Одеської області було проведено перевірку цільового використання ПП «Тепличне» орендованої земельної ділянки, однак до клопотання не надано доказів існування результатів вказаної перевірки.

Твердження апелянта про те, що з моменту передачі цілісного майнового комплексу від КСП «Тепличне» до ПП «Тепличне», цільове призначення земельної ділянки не змінювалось, реконструкція не проводилась та нові об`єкти нерухомості не будувались апеляційний суд вважає слушними з огляду на наступні обставини.

Так, посилання слідчого в клопотанні на те, що земельні ділянки, орендовані ПП «Тепличне», використовуються не за цільовим призначенням, оскільки на них побудовані та безпосередньо знаходяться капітальні об`єкти інфраструктури та господарські будівлі спростовуються наданими представником ПП «Тепличне» в судовому засіданні апеляційного суду матеріалами.

Відповідно до акту приймання-передачі проданого майна від 22.07.1996 р. (а.с. 58), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (Продавець) передало Товариству покупців трудового колективу Державного овочевого підприємства «Тепличне», яке в подальшому, 04.03.2000 р., було реорганізоване в ПП «Тепличне» (Покупцю) продане 15.01.1996 року, шляхом викупу державного майна цілісного майнового комплексу Державного сільськогосподарського овочевого підприємства «Тепличне».

Згідно з реєстраційним посвідченням від 21.01.2001 року за КСП «Тепличне» зареєстровано тепличний комбінат в цілому.

Рішенням №361-XX від 18.06.2004 р. Авангардівська селищна рада на XX сесії третього скликання вирішила «надати приватному підприємству «Тепличне» в довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку прощею 53, 246 га із земель, які знаходились у постійному користуванні КСП «Тепличне».

Таким чином, з моменту передачі цілісного майнового комплексу від КСП «Тепличне» до ПП «Тепличне», цільове призначення земельних ділянок не змінювалось, реконструкція не проводилась та нові об`єкти нерухомості не будувались.

Окрім цього, апеляційний суд погоджується з доводами директора ПП «Тепличне» та вважає, що слідчий при складанні клопотання та слідчий суддя при його розгляді не врахували того, що в рамках даного кримінального провадження №№0000041 від 22.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України слідчим суддею 06.03.2017 року вже була постановлена ухвала про накладення арешту на майно ПП «Тепличне», серед якого були також вищенаведені земельні ділянки, однак, зазначений арешт був скасований ухвалою слідчого судді від 26.03.2017 року (а.с. 65-68), оскільки, відповідно до висновку слідчого судді, майно, на яке було накладено арешт, належить ПП «Тепличне» та не відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 170 КПК України, не може служити для забезпечення відшкодування завданих збитків державі у зв`язку з тим, що ПП «Тепличне» не визнано у встановленому законом порядку особою, щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна та в даному кримінальному провадженні нікому не вручалось повідомлення про підозру.

Таким чином, на даний момент існує викладена в судовому рішенні позиція суду щодо безпідставності накладення арешту на майно ПП «Тепличне» у зв`язку із тим, що воно не відповідає критеріям, встановленим кримінальним процесуальним законом; вказане рішення ніким не було оскаржене та вступило в законну силу.

Водночас, прокурор на міг належним чином обґрунтувати в апеляційному суді доводи клопотання та вказати правові підстави, які вказували на необхідність накладення арешту та в тому числі надати на підтвердження факту докази, які об`єктивно вказують на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, дані щодо вчинення якого було внесено до ЄРДР.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, підставами для внесення даних про вчинення злочину існувало зловживання владою та службовим становищем з боку службових осіб Овідіопольської РДА, відділу держгеокадастру, КСП «Тепличне» та ПП «Тепличне» при видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) та Державних актів на право власності земельних ділянок, що спричинило тяжкі наслідки (а.с.1).

В судовому засіданні слідчий та прокурор вказали інші обставини вчинення вищезазначеними службовими особами злочину, яке фактично полягало у незаконному поділі наданої в оренду земельної ділянки на різні за площею чотири земельні ділянки та присвоєння кадастрових номерів, перереєстрація яких була проведена без узгодження з власником земельної ділянки - Авангардівської селищної ради. Крім того прокурор та слідчий вказали на використання ПП «Тепличне» земельної ділянки у порушення вимог Земельного кодексу України, що на їх думку призвело до невиконання умов договору оренди та неотримання бюджетом селищної ради грошових коштів за оренду цієї земельної ділянки.

Разом з тим, викладені у клопотанні слідчого дані, вказують на те, що землевпорядна документація та формування земельних ділянок, які на даний час перебувають у користуванні ПП «Тепличне» була виготовлена за дорученням власника - Авангардівської селищної ради (а.с.2 клопотання слідчого).

Таким чином, викладені у клопотанні та висловлені у судовому засіданні апеляційного суду твердження є суперечливими, а саме клопотання незрозумілим.

Апеляційний суд констатує, що фактично прокурор та слідчий вказують на неналежне виконання договору оренди, що в даному випадку свідчить про можливість виникнення спору в порядку господарського судочинства, а не в рамках кримінального провадження.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги висловлені учасниками судового провадження твердження про розгляд зазначених спірних правовідносин в господарському суді та наявність ряду судових рішень за результатами вирішення такого спору.

Більш того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що можливість відчуження зазначених земельних ділянок може бути можливим лише у разі погодження такого відчуження з власником зазначених земельних ділянок, яким фактично є територіальна громада в особі Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

За наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання про арешт майна, не надав належної оцінки його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставини провадження.

Апеляційний суд з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів вважає, що такий підхід органу досудового розслідування щодо ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не є предметом кримінального правопорушення, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, зазначеного в резолютивній частині оскаржуваної ухвали та при винесенні ухвали про задоволення зазначеного клопотання, слідчим суддею були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які потягли за собою передчасне та необґрунтоване рішення слідчого судді.

З огляду на зазначене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України та в ньому не міститься обставин, які обґрунтовують підстави та необхідність накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання директора ПП «Тепличне» ОСОБА_8 - задовольнити та поновити останньому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року.

Апеляційну скаргу директора ПП «Тепличне» ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.04.2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0000041 від 22.02.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, а саме: 1) земельну ділянку площею 0, 9136 га, кадастровий номер :02:001:0179; 2) земельну ділянку площею 1, 3579 га, кадастровий номер :02:001:0180; 3) земельну ділянку площею 0, 5643 га, кадастровий номер :02:001:0181; 4) земельну ділянку площею 49, 4019 га, кадастровий номер :02:001:0434, що використовуються ПП «Тепличне» на умовах договору оренди - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 про накладенення арешт на майно, а саме: 1) земельну ділянку площею 0, 9136 га, кадастровий номер :02:001:0179; 2) земельну ділянку площею 1, 3579 га, кадастровий номер :02:001:0180; 3) земельну ділянку площею 0, 5643 га, кадастровий номер :02:001:0181; 4) земельну ділянку площею 49, 4019 га, кадастровий номер :02:001:0434, що використовуються ПП «Тепличне» на умовах договору оренди - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4