Справа № 192/863/18
Провадження № 1-в/192/281/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровськ, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровьска від 02 грудня 2015 року за ч.2 ст.309, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 .

Початок строку: 06.04.2016 року

Кінець строку: 06.05.2019 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що має одне стягнення та два заохочення, закінчив ПТУ, на даний час не може працювати за станом здоров`я, оскільки має певні захворювання (ВІЧ, гепатит «С», хронічний бронхіт). Вину у скоєному злочині визнає. В судовому засіданні просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Представник адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» та прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, оскільки вважали, що засуджений не довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 28 квітня 2016 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, не працевлаштований за власним бажанням.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_3 не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість та байдужість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також не приймає участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу (а.с.6).
Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_3 має одне стягнення та два заохочення, застосовані до нього 20 липня 2017 року за підсумками 2-го кварталу 2017 року та 20 січня 2018 року за підсумками 4-го кварталу 2017 року.
Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній не працює, а наявні заохочення не носять систематичного характеру. Судом враховано те, що згідно пояснень засудженого він має певні хвороби, а тому не може працювати. Проте заходи заохочення можуть бути застосовані до засуджених також і за працю, яка ними виконується для благоустрою установи. Тому, маючи бажання працювати, ОСОБА_3 не зважаючи на свій стан здоров`я міг би своїм ставленням до праці довести своє виправлення, проте не здійснив належного.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо. Свою вину у вчиненому злочині визнав.
Судом також було встановлено, що ОСОБА_3 в 2002, 2003 та 2012 роках звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини в період не знятої та не погашеної судимості.
Комісією установи СВК № 21 в травні 2018 року було відмовлено у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінна, а наявність у засудженого певних захворювань не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та є лише підствою для вирішення питання про звільнення від покарання на підставі ст.84 КК України.

Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1