Справа № 302/77/18
Провадження № 1-кп/309/250/18

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хуст матеріали кримінального провадження №0000535 внесеного до ЄРДР від 03.12.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не працюючої, неодруженої, раніше судимої, уродженки та мешканки АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И ЛА:

02 грудня 2017 року о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , який проживає у будинку АДРЕСА_2 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою позбавлення життя останнього взяла зі столу у праву руку кухонний ніж та, стоячи позаду ОСОБА_8 , нанесла ним останньому один удар в спину в область лівої лопатки, після чого, нанесла ще один удар в область шиї справа, нанісши ОСОБА_8 колото-різані рани. Вказані поранення не призвели до смерті ОСОБА_8 , оскільки до кухні увірвалась ОСОБА_9 , яка в той час перебувала на подвір`ї біля вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 . Після чого, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 закричала на неї, від чого остання з переляку зупинилася та перестала наносити удари ножем ОСОБА_8 , кинула ніж на підлогу та відійшла від потерпілого, а ОСОБА_9 надала медичну допомогу ОСОБА_8 , перемотавши рану на його шиї, з якої на той час була кровотеча, через що ОСОБА_7 не змогла довести злочин до кінця з причин, що не залежали від її волі.

За вказане кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України не визнала. Суду пояснила, що майже два роки проживала разом з ОСОБА_8 та його матір`ю ОСОБА_10 , у будинку який належить останній і розташований за адресою АДРЕСА_2 . Того вечора потерпілий ОСОБА_8 прийшов додому уже у стані алкогольного сп`яніння і мав при собі пляшку горілки, хоча до цього обіцяв, що припинить зловживати алкогольними напоями, проте не виконав обіцянки і на цьому грунті між нами почалася сварка. ОСОБА_8 зателефонував тітці обвинуваченої ОСОБА_9 і запросив її гості. Так як потерпілий був уже досить сильно хмільним, то почав чіплятися до своєї матері намагався її вдарити, обвинувачена за неї заступилась, після чого він почав і до неї чіплятися, що траплялося неоднократно, коли потерпілий випивав зайвого. Обвинувачена почала погрожувати потерпілому, що покине його і вже у його вмовляння не повірить і не повернеться. Коли приїхала ОСОБА_9 , то вони четверо сіли пригоститись, випили. Потерпілий не припиняв придиратися. Мати потерпілого пішла скоріше спати, а тітка обвинуваченої ОСОБА_9 накричала на потерпілого, щоб він припинив свої дії, і сказала, щоб ОСОБА_7 збирала речі і йшла від ОСОБА_8 , вона її забере до себе на деякий час. Потім потерпілий схопив свій мобільний телефон і вийшов з хати надвір, щоб поговорити із своєю колишньою дружиною, що обвинувачену розізлило. Після цього обвинувачена почала збирати речі. Коли вийшла у кухню, то ОСОБА_8 вийшов за нею слідом, замкнув за ОСОБА_9 вхідні двері так як вона вийшла розмовляти по телефону із його співрозмовницею, яка була її далекою родичкою. Потерпілий затиснув обвинувачену у куток між столом і холодильником і почав наносити удари правою рукою, затиснутою у кулак, по обличчю, по голові і по грудній клітці обвинуваченій. Вона, намагаючись захиститися від побоїв потерпілого, оскільки у стані алкогольного сп`яніння останній був агресивним і часто застосовував щодо неї насилля. Він стояв до неї обличчям. Лівою рукою обвинувачена повернула його боком, так як він стояв до неї обличчям, бо відбивалася, схопила в праву руку зі столу ніж, перше, що потрапило їй під руки, і нанесла потерпілому удар у область шиї ззаду. Скільки саме ударів нанесла не пам`ятає, так як була у стані алкогольного сп`яніння, а також у шоці від вказаних подій. Свідок ОСОБА_9 у той час перебувала на подвір`ї за зачиненими дверима, проте вона все могла бачити, оскільки двері на глухі, а мають скло і у кімнаті було увімкнене світло. ОСОБА_9 вибила двері і увійшла у хату вже після того, як обвинувачена нанесла потерпілому удари ножем. Коли зайшла, то взяла простирадло і почала притискати рану у потерпілого і сказала обвинуваченій, щоб викликала швидку допомогу. Вони обидві підняли потерпілого вийшли на вулицю, щоб зустріти карету швидкої допомоги і поїхали у лікарню, де її вже затримали працівники поліції. Про вчинене шкодує, просила суд суворо її не карати.

Вина обвинуваченої стверджується показами потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , письмовими матеріалами кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що являється співмешканцем обвинуваченої ОСОБА_7 . В день події, 02.12.2017 року протягом дня випив пляшку горілки. Коли ввечері повернувся додому, то разом з ОСОБА_11 вирішили запросити в гості її тітку ОСОБА_9 . ОСОБА_11 зателефонувала тітці і через деякий час вона прийшла до них додому. Вдома, крім нього і обвинуваченої ОСОБА_11 , була і його мати. Всі разом вони розпивали самогон, приблизно 3 пляшки. В ході застілля між ним та ОСОБА_7 виникла сварка, так як він хотів зателефонувати своїй доньці, а ОСОБА_11 не хотіла, щоб він у нетверезому стані розмовляв з бувшою дружиною. По телефону розмовляв у кухні. Коли повернувся до застілля, то ОСОБА_11 взяла телефон, щоб подивитись з ким він розмовляв. Після чого його телефон взяла ОСОБА_9 , щоб зателефонувати своїй подрузі і вийшла із ним на подвір`я. Він вийшов на кухню, зачинивши вхідні двері. За ним у приміщення кухні увійшла ОСОБА_7 , яка сіла на табуретку та почала кричати на нього, на що він наніс їй один удар правою рукою по лівій щоці. Далі він відвернувся, щоб відчинити двері, бо у двері хтось постукав. В той момент ОСОБА_12 нанесла йому один удар ножем у шию, від чого він впав на землю, втратив свідомість і прийшов до тями вже у лікарні.

Потерпілий просить притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальної згідно вимог закону. Претензій до обвинуваченої ні матеріального, ні морального характеру немає, просить суворо не карати ОСОБА_7 , оскільки вважає, що вона не витримає строк покарання, який просить визначити прокурор.

Вина обвинуваченого стверджується показами свідка ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 02.12.2017 року її запросили в гості племінниця ОСОБА_7 та її співмешканець ОСОБА_8 . Коли вона прийшла до них додому, то потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_11 та його мати тверезі. Разом із потерпілим та обвинуваченою вони випили одну пляшку горілки, а потім ОСОБА_8 пішов у магазин ще за одною пляшкою. Коли повернувся з магазину, то взяв свій мобільний телефон і вийшов розмовляти у кухню. Коли він повернувся із кухні, то ОСОБА_11 взяла мобільний телефон ОСОБА_13 , щоб перевірити з ким він розмовляв, між ними виникла сварка. Потім вона забрала від потерпілого мобільний телефон, оскільки ОСОБА_13 розмовляв із її знайомою, та вийшла порозмовляти на подвір`я. Після чого ОСОБА_13 замкнув за нею вхідні двері. Під час того як вона розмовляла по телефону, то почула крик у будинку, і через вікно побачила, як ОСОБА_13 наносить удари по обличчю обвинуваченій ОСОБА_7 , яка сиділа в кухні на табуретці. Вона почала стукати у двері. Тоді ОСОБА_8 відійшов від обвинуваченої, відвернувся від неї і в той момент ОСОБА_11 схопила зі столу кухонний ніж, підійшла ззаді і нанесла удар ножем в шию ОСОБА_8 , від чого він упав на підлогу. Побачивши це, вона виламала вхідні двері, увійшла до приміщення, побачила, що із шиї потерпілого йде кров. Тоді взяла із шафи простирадло, приклала його до рани ОСОБА_13 , щоб зупинити кровотечу і зателефонувала у швидку. Коли приїхала швидка вони з ОСОБА_11 поїхали у лікарню.

Вина обвинуваченого стверджується і письмовими матеріалами справи:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.с. 3)

- протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього (т.1 а.с.16-25)

- протоколом огляду предметів із фототаблицями (т.1 а.с. 30-32).

- постановою про визнання речовим доказом від 03.12.2017 року (т.1 а.с. 33)

- протоколом огляду предметів із фототаблицями (т.1 а.с. 34-38)

- постановою про визнання речовим доказом від 03.12.2017 року (т.1 а.с. 39)

- протоколом огляду предметів із фото таблицями (т.1 а.с. 40-43)

- висновком судово медичної експертизи експерта ОСОБА_14 № 402 від 03.12.2017 року, де зазначено, що на момент судово- медичного обстеження у потерпілого ОСОБА_8 виявлено накладену асептичну пов`язку на шкірних покривах задньої поверхні шиї та колото-різану рану на шкірних покривах лівого плечового поясу. Згідно медичної карти стаціонарного хворого заповненої на ім`я ОСОБА_8 виявлено наскрізну колото-різану рану задньої поверхні шиї. Тілесні ушкодження виникли внаслідок дії гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, яки мав гострий край (лезо) та обушок по ударному механізму дії, після нанесення ним удару сторонньою особою, які потягли за собою розлад здоров`я більше 6 днів, але менше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.п. 2.3.2 наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року про «Правила судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Потерпілий ОСОБА_8 в момент отримання тілесних ушкоджень міг знаходитьсь як у горизонтальному, так і у вертикальному, або близьких до них положеннях. Вказані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка мала місце 02.12.2017 року. Дані тілесні ушкодження не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння. При пошкодженні життєво важливих органів органокомплексу шиї, вони могли би бути небезпечними для життя в момент їх заподіяння (т.1 а.с.66-68);

- висновком судово медичної експертизи № 401 від 03.12.2017 року експерта ОСОБА_14 , де зазначено, що на момент судово- медичної експертизи ОСОБА_7 у неї виявлено синець на шкірних покривах щічної ділянки зліва, які виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути пальці, стиснуті в кулак сторонньої особи. Розладу здоров`я за собою не потягли і по цій ознаці згідно п.п. 2.3.5 наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року про «Правила судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка мала місце 02.12.2017 року. (т.1 а.с. 76-77);

- висновком судово імунологічної експертизи № 767 від 29.12.2017 року експерта-імунолога ОСОБА_15 , де зазначено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відносить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваної ОСОБА_7 відносить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах змиву з лінолеума /об. №1/ на вирізці тканини /об. №2,3/, вилучених з місця події, знайдена кров людини. При визначенні групової належності крові на речових доказах за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО виявлено: у об. №1 знайдені антигени А,В і Н, ізогамаглютиніни анти-А, анти-В у цьому сліді не виявлені. У зв`язку із тим, що змив на марлю доставлений з гнилісними процесами та відсутністю змиву контрольної ділянки цього об`єкту, висказатися з категоричністю про групову належність крові не видається можливим. Разхом з тим, не виключається можливість походження крові у об. №1 від особи з любою групою крові: О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В; а з ізогемаглютиніном анти-В; В з ізогемаглютиніном ант-А та АВ в тому числі від потерпілого ОСОБА_8 та підозрюваної ОСОБА_7 . У об. №2,3 знайдені тільки антигени А і Н. Дані групові фактори властиві організму підозрюваної ОСОБА_16 , тому кров у об. №2,3 могла походити від неї. Разом із тим, виявлений у об. №2,3 антиген Н не виключає можливість домішку у цих слідах крові потерпілого ОСОБА_8 (т.1 а.с. 101-105);

- висновком судово імунологічної експертизи № 767 від 29.12.2017 року експерта-імунолога ОСОБА_15 , де зазначено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваної ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах на футболці /об. №1/, н джемпері толстовка /об. №2/, вилучених у потерпілого ОСОБА_8 знайдена кров людини. При визначенні групової належності крові на речових доказах за ізосерологічною еритроцитарною системою у об. №1,2 знайдені антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А, анти-В, тобто встановлена група крові О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Дана група крові властива потерпілому ОСОБА_8 , отже кров у об. №1, 2 на речових доказах може походити від нього. Не виявлення у об. №1,2 антигену А дозволяє виключити можливість походження крові у цих слідах від підозрюваної ОСОБА_7 (т.1 а.с. 160-164);

- висновком судово-імунологічної експертизи №739 від 14.12.2017 року експерта-імунолога ОСОБА_17 , де зазначено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваної ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО (т.1 а.с. 174-175).

- висновком судово-імунологічної експертизи №750 від 26.12.2017 року експерта-імунолога ОСОБА_15 де зазначено, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологчною еритроцитарною системою АВО, Кров підозрюваної ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемглютиніном анти-В із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах на куртці /об. №1,2/, вилученої у підозрюваної ОСОБА_7 знайдена кров людини. При визначенні групової належності крові на речовому доказі за ізосерологічною еритроцитарною системою у об. №1,2 знайдені антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А, анти-В, тобто встановлена група крої О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В. Дана група крові властива потерпілому ОСОБА_8 , отже кров у об. №12 може походити від нього. Невиявлення у об. №1,2 антигену А дозволяє виключити можливість походження крові у цих слідах від підозрюваної ОСОБА_7 . У слідах на штанах /об. №3-5/, вилучених у підозрюваної ОСОБА_7 кров не знайдена (т.1 а.с. 186-190).

- протоколом освідування ОСОБА_7 від 03.12.2017 року, де зазначено, що ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (т.2 а.с. 38-39);

- протоколом слідчого експерименту із фототаблицями від 03.12.2017 року та оптичним диском із файлом відеозапису проведення слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_7 від 12.01.2018 року (т.2 а.с.82-88)

- протоколом слідчого експерименту від 25.01.2018 року та оптичним диском із файлом відеозапису проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_8 від 25.01.2018 року (т.2 а.с. 122-125).

Суд критично оцінює покази обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що нею спричинені тілесні ушкодження потерпілому в область спини та шиї справа, нанісши ОСОБА_8 колото-різані рани, але наміру його вбити вона не мала. Такі покази спростовуються показами потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 . Матеріалами кримінального провадження підтверджено що обвинувачена ОСОБА_7 нанесла удари потерпілому, коли небезпеки її життю не було, коли потерпілий відвернувся від неї, щоб відкрити двері ОСОБА_9 родичці обвинуваченої, яка намагалась допомогти обвинуваченій влаштувати її життя. Обвинувачена ОСОБА_7 не довела свій умисел до кінця, оскільки свідок ОСОБА_9 перешкодила їй у цьому та надала потерпілому ОСОБА_8 першу медичну допомогу.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Так, відповідно до роз"яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров"я особи» замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання), а відтак, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна настати лише за наслідками, які фактично настали.

Згідно до роз"яснень, що містяться в п.22 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров"я особи» питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Указана правова позиція відображена також у постанові Верховного суду України від 31.01.2013р. у справі №5-32кс12 згідно якої замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

За таких обставин, оцінивши покази обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження, встановлено достатньо підстав обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За місцем проживання обвинувачена ОСОБА_7 характеризується негативно /т. 2 а.с. 47/.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину особливо тяжкий злочин, особу винної характеризується негативно, раніше судима вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.10.2017 року за ч.1 ст. 185, ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців, вчинила злочин під час іспитового строку, рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.10.2010 року позбавленої материнських прав відносно доньки ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її ставлення до наслідків злочину, і приходить до висновку, що слід призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі.

Обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченої.

Обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Витрати на залучення експертів під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Визнати винною ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 України та засудити за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.10.2017 року 6 місяців позбавлення волі.

Остаточно визначити ОСОБА_7 до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 рахувати з дня затримання 03.12.2017 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою засудженій ОСОБА_7 залишити до вступу вироку в законну силу.

Речові докази: кухонний ніж, змив речовини темно-бурого кольору із настилу підлоги (ліноліуму); виріз тканини із двома слідами речовини темно-бурого кольору; змив речовини темно-бурого кольору з леза кухонного ножа, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити.

Чоловічу футболку білого кольору марки «Fila», чоловічу товстовку світло-рожевого кольору з капюшоном та двома з`єднаними кишенями по боках, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Жіночу куртку з капюшоном в клітинку на замочку темно-сірого, синього та сірого кольору марки «olo story», жіночі матерчаті штани чорного кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити.

На вирок може бути подано апеляцію на протязі 30 днів з дня його оголошення до Апеляційного суду Закарпатської області.

Головуючий суддя: підпис ОСОБА_1

судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3 .

З оригіналом вірно

Головуючий суддя ОСОБА_1 .