1Справа № 335/6809/17 1-кп/335/125/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2.ст.307 КК України,

в с т а н о в и в:
В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2.ст.307 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

У клопотанні прокурор зазначила, що 27 квітня 2017 року слідчим суддею ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця мешкання шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло в період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком до 27.06.2017. В подальшому в суді ОСОБА_5 продовжувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак, 06.02.2018 закінчився.

Під час проведення досудового розслідування, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились і мають місце до цього часу, а саме ОСОБА_5 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочинів за ч. 2 ст. 307 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна. У звязку з чим є підстави вважати, що ОСОБА_5 , з метою уникнення відповідальності за скоєне, може переховуватися від суду, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_5 не визнає себе винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, а також, у нього відсутні стійкі соціальні звязки, що також дає підстави вважати, що останній з метою уникнення покарання за вчиненні злочини, може переховуватись від суду та без перешкод залишити територію міста та області. Також, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки вони пояснюють обставини вчинених ним злочинів, що відповідно є підтвердженням наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. А також, може намагатися тиснути на них погрозами, оскільки ОСОБА_5 відомі їх анкетні дані та місця їх проживання. Аналізуючи поведінку обвинуваченого, його рівень достатку, відсутність постійного джерела доходів, кількість вчинених ним тяжких злочинів є ризик того, що ОСОБА_5 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 не одружений, не має на утриманні дітей, не має постійного джерела доходів та вчинив тяжкі злочини, ОСОБА_5 може вчинити спроби переховатися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків та намагатися тиснути на них погрозами, а також, може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нове кримінальне правопорушення.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки при обранні особистого зобов`язання обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду. Враховуючи тяжкість вчинених злочинів та усвідомлення ОСОБА_5 невідворотності покарання за їх вчинення, існує ризик того, що ОСОБА_5 буде переховуватися від суду. Крім того, особи, які заслуговують на довіру та поручаться за виконання ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб, також унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , належної явки до суду, можливості виконання відносно нього процесуальних рішень, прокурор просить обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони у період з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання

Суд, вислухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов наступного
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_5 раніше в силу ст.89 КК України не судимий, має постійне місце проживання.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є домашній арешт до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також, чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням іншого запобіжного заходу.

При обранні виду запобіжного заходу суди враховують вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Натомість, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прокурором не були доведені, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, та переховування від суду , а також і під час судового розгляду не встановлені.

Суд приходить до переконання, що є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

П.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України», береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти (7). При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (21, с.98). Справа ЄСПЧ «Пунцельт проти Чехії».

Таким чином, характеризуючи особу обвинуваченого немає підстав в даний час стверджувати, про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України на запобігання, яким спрямоване застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно з положенням Конвенції про захист прав людини, а також загальної спрямованості реформи кримінального судочинства на гуманізацію й підвищення гарантій захисту прав особи, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, слідчий суддя приходить до переконання про обрання підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ст. 179 КПК України: особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу; підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати; контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду - прокурор.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 194 КПК України , суд,-

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці до 05 серпня 2018 року з покладенням на нього обов`язків:

1) прибувати до прокурора, суду за першою ж вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) не виїжджати за межі Запорізької області без дозволу прокурора або суду;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 що в разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1