Дата документу Справа № 313/350/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 313/350/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/778/1137/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

розглянула 23 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року, якою задоволено клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 06.04.2015 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.08.2015 року вирок змінено в частині призначеного покарання із застосування ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду від 24.11.2017 року замінено невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці 25 днів,

Встановлені ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року обставини:
До Веселівського районного засуджений ОСОБА_7 звернувся в з клопотанням про звільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання..

Задовольняючи клопотання, суд встановлені наявні факти та обставин, що дають підстави вважати, що засуджений ОСОБА_7 для подальшого виправлення не потребує повного відбування призначеного судом покарання, так як своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому за можливе звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений має чотири заохочення, працевлаштований на виробництві установи, спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, дотримується вимог санітарії та правил особистої гігієни, до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснював за ними належний догляд, використовував тільки за призначенням, брав участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення», ОСОБА_7 підтримував зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, зареєстрований у АДРЕСА_1 ., одружений, має малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на профілактичному обліку не перебував.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що до ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» засуджений ОСОБА_7 прибув 10.12.2017 року, за час відбування покарання характеризується негативно, заохочень не отримував, має 1 стягнення у вигляді попередження, яке в установленому законом порядку не знято. Крім того, 09.03.2018 року начальником відділення соціально-виховної та психологічної служби за вживання жаргонних слів під час відбування покарання засудженому ОСОБА_7 оголошено попередження, яке на теперішній час засудженим не оскаржено та адміністрацією установи не знято, відповідно до негативної характеристики, наданої адміністрацією ДУ «Веселівський виправний центр (№8)», засуджений ОСОБА_7 схильний до різкої зміни поведінки, демонстративно-шантажних дій та проявів агресії в разі неотримання бажаного для нього результату. Самостійної участі в благоустрої території установи не приймає та не вбачає в цьому необхідності. На заходи виховного впливу реагує задовільно, проте, з проведених бесід не завжди робить належних висновків, підтримує стосунки із засудженими негативної спрямованості. Вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є недоречними, які не відповідають фактичним обставинам провадження, а саме не взяв до уваги рішення комісії адміністрації ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» та спостережної комісії при Веселівський РДА, якою відмовлено ОСОБА_9 в умовно-достроковому звільненні, які істотно могли вплинути на його висновки. Просить ухвалу місцевого суду скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_7 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та необ`єктивною, внаслідок чого яка не заслуговує на задоволення. Так як визнав свою провину, розкаявся та довів своє виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вислухавши засудженого, який заперечував вимогам апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказані вимоги закону та роз`яснення суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого належним чином не дотримався.

На момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув більше двох третин строку покарання, призначеного вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2015 року за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 не ґрунтуються на законі, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, як слідує із даних характеристики від 04 квітня 2018 року, затвердженої начальником «Веселівського ВЦ (№ 8)», засуджений ОСОБА_7 до Веселівського виправного центру (№8) прибув 10.12.2017 року. Працевлаштований на виробництві установи, різноробочим до загальної бригади. На даний час відбування покарання характеризувався негативно, підтримує стосунки з засудженими як негативної так і позитивної спрямованості. За характером запальний схильний до різкої зміни поведінки, демонстративно-шантажних дій та проявів агресії в разі неотримання бажаного для нього результату. Не завжди адекватно реагує на критику в свою адресу під час проведення роз`яснювальної роботи. Самостійної участі в благоустрої території установи не приймає не вбачає в цьому суспільної необхідності. На заходи виховного характеру реагує задовільно, з проведених бесід не завжди робить належні висновки. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку. Дотримується вимог санітарії та правил особистої гігієни. Задовільно ставився до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснював за ними належний догляд, використовував тільки за призначенням. Працює задовільно. Брав участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення».

За час перебування в установі до дисциплінарної відповідальності притягався (на даний час одне стягнення не погашене) (а.п. 23)

Виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений має заохочення, але в період відбування покарання піддавався і стягненням (а.п. 24).

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Дійсно, стягнення, яке було застосовано до засудженого погашене в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Крім того, заохочення, які мали місце у 2016-2017 р.р. та працевлаштованість засудженого були враховані при вирішені 25.11.2017 р. Запорізьким районним судом Запорізької області питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі.

При вирішенні питання з приводу наявності підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, суд виходить із сукупності матеріалів провадження, які не свідчать на користь того, що процес виправлення та перевиховання ОСОБА_7 був стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

За наведеного, висновки суду першої інстанції щодо можливого умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_7 є безпідставними.

Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи вплинула на неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 81 КК України.

Як свідчать матеріли судової справи та особової справи засудженого, 03 квітня 2018 року адміністрацією установи виправного центру було відмовлено ОСОБА_7 в зверненні до суду з клопотанням щодо застосування відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з тим, що засуджений не довів своє виправлення (а.п. 37-39).

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора є прийнятними, тому, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409, ст. 411 КПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з постановленням нової ухвали.

Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_7 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 411, 418, 419, 539 КПК України,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4