АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0011155 від 12.10.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гірське Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого менеджером в ТОВ «Аі Бі Джі», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року ОСОБА_11 визнаний не винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю в діях ОСОБА_11 складу вказаних кримінальних правопорушень.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність викладених в ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати виправдувальний вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2017 про визнання невинуватим ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України КК України та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 70 КК України шляхом повного складання покарань призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у розмірі 1350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час апеляційного розгляду справи просить дослідити докази, які були долучені стороною обвинувачення під час судового розгляду в суді першої інстанції та містяться в матеріалах справи.

При цьому прокурор вказує, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність стороною обвинувачення факту сприяння ОСОБА_11 підробленню офіційного документа, а також факту використання вказаного документа як такого, що був для обвинуваченого завідомо підробленим, оскільки вказаний висновок суду першої інстанції суперечить фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Вважає, що суд не дав належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_12 , яка зазначала, що довіреності на ім`я ОСОБА_11 на право користування вищевказаним автомобілем вона не давала, а також дав невірну оцінку показанням ОСОБА_11 про те, що фактичним власником автомобіля був він, однак не зміг у місті Києві зареєструвати автомобіль на себе через те, що місцем його реєстрації є Чернівецька область, куди йому необхідно було виїхати для реєстрації автомобіля на себе, які не узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_12 , іншими доказами у справі та суперечать положенням чинного законодавства.

Крім того, прокурор вважає необґрунтованим висновок суду про те, що формулювання обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України не містить обов`язкової складової частини суб`єктивної сторони злочину, а саме вказівки на спеціальну мету - використання підробленого документу, оскільки з тексту обвинувального акта вбачається мета злочинних дій ОСОБА_11 - заволодіння транспортним засобом, а так само і мета конкретних епізодів злочинної діяльності, зокрема сприяння підробленню офіційного документу довіреності від потерпілої ОСОБА_12 з метою перереєстрації автомобіля на підставі цієї довіреності та його подальшого використання.

Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачення за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України не містить викладення обставин, якими саме конкретними діями ОСОБА_11 вчинено замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто не викладені обставини про дії особи, які утворюють об`єктивну сторону замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, які направлені на початок руху автомобіля, не зазначено спосіб вчинення таких дій. Однак,на думку сторони обвинувачення, діяння, що інкримінується ОСОБА_11 містить всі ознаки замаху, оскільки ОСОБА_11 розпочав вчинення дій, спрямованих на вилучення транспортного засобу, а саме здійснив виклик евакуатора з метою подальшої погрузки на нього автомобіля потерпілої, що є складовою частиною об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, і вказані дії є незавершеними у зв`язку з відсутністю всіх ознак, передбачених диспозицією ст. 289 КК України, тобто дії ОСОБА_11 направлені на вилучення транспортного засобу, однак фактичної можливості керувати автомобілем (буксирувати його) він не отримав.Крім цього незавершеність об`єктивної сторони діяння ОСОБА_11 є вимушеною, оскільки його дії були помічені потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 , які не допустили вилучення автомобіля та викликали працівників міліції.

За викладеним в апеляційній скарзі прокурор вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю доведена сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав невірну оцінку та безпідставно виправдав останнього за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілої на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора у провадженні, пояснення виправданого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши в судовому засіданні за клопотанням прокурора докази, провівши судові дебати та надавши ОСОБА_11 останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а виправдувальний вирок відносно ОСОБА_11 скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом в порядку ст.94 КПК України з наведенням належних мотивів і підстав для його ухвалення.

За змістом вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Проте цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався, внаслідок чого була допущена невідповідність його висновків, викладених у виправдувальному вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_11 , суд першої інстанції вказав на відсутність достатніх фактичних даних, які б підтверджували факт сприяння ОСОБА_11 у наданні засобів підробленню офіційного документа, з метою його подальшого використання, а також що стороною обвинувачення не доведено, що останній, використовуючи довіреність НАВ 670184 при перереєстрації автомобіля, використовував вказаний офіційний документ як такий документ, що був для ОСОБА_11 завідомо підробленим. Крім того, суд зазначив, що в обвинуваченні не викладені обставини щодо конкретних дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_11 , які направлені на початок руху автомобіля, спосіб вчинення таких дій, які утворюють об`єктивну сторону замаху на незаконне заволодіння паспортним засобом, тобто такі обставини не охоплюються обвинуваченням, а наведені в обвинувальному акті дії - прибуття до автомобіля, замовлення евакуатора, використання його невстановленим способом, не можуть свідчити про наявність складу об`єктивної сторони замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом. Оцінивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено в суді наявність в діянні ОСОБА_11 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК України лише перерахував у вироку надані стороною обвинувачення докази, проте не дослідив всебічно, повно та об`єктивно всіх обставин кримінального провадження; не зазначив мотиви чому бере до уваги показання ОСОБА_11 , який не визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, і відкидає інші докази, в тому числі показання потерпілої ОСОБА_12 ; не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. 409, п.п.1,2 ч. 1 ст. 411 КПК України, з ухваленням апеляційним судом нового вироку згідно вимог п.3 ч.1 ст. 420 КПК України.

Повторно дослідивши в судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням прокурора докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а також дані про особу виправданого, колегія суддів приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції пояснила, що з 2009 року по 2013 рік перебувала у цивільних відносинах з ОСОБА_11 та у вересні 2013 року за рекомендацією родича ОСОБА_11 ОСОБА_14 купила автомобіль «Ніссан Альмера» за власні кошти, оскільки на дане авто була приваблива ціна 64 000 грн. і вона мала таку суму. Гроші за автомобіль оплатила через банк та оформила в ДАІ всі необхідні документи. Під час сплати грошей та оформленні документів її супроводжував ОСОБА_11 . Автомобіль оформила на своє ім`я, а оскільки на той час права на керування транспортним засобом ще не отримала, автомобілем керував ОСОБА_11 31.12.2013 року вони розійшлися, останній не віддавав автомобіль, почав погрожувати, казав щоб вона відмовилась від авто на його користь. Оскільки обвинувачений не віддавав їй ключі від автомобіля та техпаспорт, вона написала заяву у МРЕО про втрату документів і ключів, після чого два місяці користувалася автомобілем. 11.10.2014 року вона з балкона своєї квартири побачила, що в її автомобілі, який знаходився на стоянці біля дому, увімкнені габаритні вогні, а коли вийшла на вулицю побачила, що в автомобілі сидить ОСОБА_11 з невідомою жінкою, номерні знаки з автомобіля були зняті. Коли через декілька хвилин під`їхала машина евакуатор, вона викликала міліцію з метою не допустити щоб ОСОБА_11 забрав автомобіль, а її знайомий ОСОБА_13 своїм авто перегородив дорогу щоб ОСОБА_11 , який знаходився в автомобілі не зміг поїхати.

Потерпіла категорично стверджувала, що жодних довіреностей на право користування чи розпорядження автомобілем вона ОСОБА_11 не давала, до Рівненської області ніколи не виїжджала, в день, коли нотаріус посвідчив довіреність вона знаходилась на роботі, довідку щодо продажу автомобіля вона не оформляла, договір комісії не підписувала, а також, що копії всіх її документів були у ОСОБА_11 в електронному вигляді.

Показання потерпілої ОСОБА_12 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді повністю відповідають фактичним обставинам справи та пред`явленому ОСОБА_11 обвинуваченню.

Крім того, апеляційним судом були досліджені: протокол огляду місця події від 11.10.2014 року автомобіля « Ніссан Альмера» державний знак НОМЕР_1 , № кузову КNМСSНLМS НОМЕР_2 , який розміщений біля входу до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, на автомобілі ( тр. 1 а.с. 75-77);
-постанова слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 15 жовтня 2014 року, відповідно до якої автомобіль «Ніссан Альмера», державний знак НОМЕР_1 , № кузову КNМСSНLМS7Р642831 визнаний речовим доказом (т.1 а.с. 78-79);
-висновок старшого дільничного інспектора міліціїШевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 26.06.2014 за результатами перевірки заяви ОСОБА_12 про втрату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с. 80);
-протокол огляду від 15 жовтня 2014 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_12 серія НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації - 03.07.2014 ( т. 1 а.с. 82);
-протокол огляду від 15 жовтня 2014 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 серія НОМЕР_6 , державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації - 24.09.2014 (т.1 а.с. 83);
-відповідь начальника Управління ДАІ ГУ МВС України в місті Києві від 27.10.2014 на запит слідчого щодо видачі на підставі заяви ОСОБА_12 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_3 в якості дублікату взамін втраченого свідоцтва про реєстрацію, 20.09.2014 року видачу свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу взамін втраченого свідоцтва на підставі доручення НАВ №670184, виданого 17.09.2014 нотаріусом ОСОБА_15 , довірена особа ОСОБА_11 , 24.09.2014 на підставі свідоцтва про реєстрацію і довідки -рахунку НОМЕР_7 , виданої 24.09.2014 ТОВ «Брок-Аудит Системо» здійснено перереєстрацію вказаного автомобіля на нового власника - ОСОБА_11 ( Т. 1 А.С. 89);
-відповідь начальника управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві на запит слідчого щодо реєстрації автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_8 SНLМS7Р642831 станом на 25.10.2014 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 , виданого 24.09.2014, за номерним знаком НОМЕР_1 за ОСОБА_11 ( т.1 а.с. 91);
-договір комісії від 24.09.2014, укладений між ТОВ «Брок-Аудит Системс» та ОСОБА_12 щодо реалізації транспортного засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_8 SНLМS НОМЕР_2 , покупець - ОСОБА_11 ( т.1 а.с. 96-97);
-довідка - рахунок № НОМЕР_9 на транспортний засіб «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_10 S7Р642831 ( т.1 а.с. 98);
-витяг з «НАІС» центру №4 про перереєстрацію транспортного засобу «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_10 S7Р642831 від 24.09.2014 на власника ОСОБА_11 ( т.1 а.с.106);
-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26.11.2014 року в ході якого було вилучено оригінал довіреності НАВ №670184 від 17.09.2014 року, виданої ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 щодо розпорядження автомобілем «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_8 SНLМS7Р642831 (т.1 а.с. 110-113);
-постанова слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання речовим доказом довіреності НАВ №670184 від 17.09.2014 року ( т. 1 а.с.114-115);
-оригінал довіреності НАВ №670184 від 17.09.2014року, посвідченої нотаріусом в м. Острог Рівненської області 17.09.2014 року приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_16 , дані щодо вчинення цієї нотаріальної дії внесені до Єдиного реєстру довіреностей ( т. 1 а.с. 116-117);
-висновок експерта від 29.11.2014 № 1616 за результатами проведеної почеркознавчої експертизи, згідно якого підпис в графі «Підпис» довіреності НАВ №670184 від 17.09.2014 виконаний ймовірно не ОСОБА_12 , а іншою особою, рукописний запис « ОСОБА_17 » в довіреності виконаний ймовірно не ОСОБА_12 , а іншою особою (т.1 а.с.123-127);
-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 03.01.2015 року, згідно якого в приміщенні володіння приватного нотаріуса ОСОБА_15 за адресою: Рівненська область, м. Острог, вул. Мануільського, 2, було вилучено журнал для реєстрації нотаріальних дій №1094 від 17.09.2014 приватного нотаріуса ОСОБА_15 , оригінал квитанції ПАТ «ПриватБанк» про переказ грошових коштів ОСОБА_12 ( т.1 а.с. 133-141);
-висновок почеркознавчої експертизи від 16.01.2015 №17, згідно якої рукописний запис « ОСОБА_17 » у графі №1094 від 17.09.2014 на сторінці №48 в журналі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_15 , виконаний ймовірно не ОСОБА_12 , рукописний запис « ОСОБА_17 » в графі «Підпис» довіреності НАВ №670184 від 17.09.2014 та рукописний запис « ОСОБА_17 » в графі під №1094 від 17.09.2014 на сторінці № 48 журналу реєстрації нотаріальних дій виконані однією особою (т.1 а.с. 148-155);
-висновок експерта від 29.01.2015 №138, згідно якого рукописний запис « ОСОБА_17 » в графі №1094 від 17.09.2014 на сторінці №48 журналу реєстрації нотаріальних дій виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою, рукописний запис « ОСОБА_17 » довіреності НАВ № 670184 від 17.09.2014 виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою (а.с. 166-171);
-відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «Активресурс» від 20.01.2015 про перебування ОСОБА_12 на робочому місці з 09.00 до 19.00 (без зазначення дати) ( т. 1 а.с.173);
-договір купівлі продажу автомобіля від 24.09.2013, укладеного ОСОБА_12 про купівлю автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_8 SНLМS7Р року випуску з актом прийняття передачі автомобіля, з видатковою накладною на автомобіль від 30 вересня 2013 року ( т. а.с. 185-189);
-довідка рахунок №067872 ААВ на ім`я ОСОБА_12 від 24 вересня 2013 року про продаж та видачу легкового автомобіля «Ніссан Альмера» номер кузова НОМЕР_8 SНLМS7Р642831 (т.1 а.с.190);
-дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_11 ( т. 1 а.с. 177-180).
Таким чином, сукупність наведених доказів, які колегія суддів визнає достовірними, належними та допустимими, повністю підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України та спростовує його твердження щодо невинуватості у їх вчиненні, які колегія суддів розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за скоєне.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_11 не знав, що довіреність серії НАВ 670184, яку йому нібито передала невідома особа у невстановлений час та невстановленому місці, є підробленою і він вважав її дійсною, а тому використав цю довіреність при перереєстрації автомобіля на себе, є таким, що суперечить наявним в матеріалах кримінального провадження та дослідженим доказам.

Наведеними доказами спростовуються і твердження обвинуваченого ОСОБА_11 , що фактичним власником автомобіля «Nissan Almera», був він, однак право власності на вказаний автомобіль зареєстрував на ОСОБА_12 тому, що не міг його зареєструвати на себе, так як для реєстрації автомобіля йому необхідно було прибути до Чернівецької області, де він зареєстрований, оскільки такі твердження не узгоджуються не тільки з показаннями потерпілої ОСОБА_12 , але й з положеннями щодо Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, згідно якого реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, що належить фізичним особам, здійснюється за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) власника.
Крім того, пункт 1 вказаного Порядку передбачає, що під час проведення реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби, підлягають огляду з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами.

Дослідженими доказами підтверджується той факт, що перереєстрація автомобіля «Nissan Almera» на нового власника ОСОБА_11 , відповідно до інформації отриманої в УДАІ ГУМВС України в м. Києві здійснювалась 24.09.2014 в центрі №12 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_11 і довідки-рахунку № НОМЕР_12 ВІА з видачею нових номерних знаків та нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу взамін втраченого.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_12 , що фактично не заперечує і сам ОСОБА_11 , автомобіль в дату перереєстрації на ОСОБА_11 24.09.2014 рокузнаходився у потерпілої ОСОБА_12 , тобто огляд вказаного транспортного засобу, всупереч встановленого Порядку не проводився.

Як вбачається з копії договору комісії від 24.09.2014, укладеного між ОСОБА_12 (комітент) та ТОВ «Брок-Аудит Системс» (комісіонер), відповідно до якого комітент передає, а комісіонер приймає на себе обов`язки з реалізації автомобіля «NissanAlmera» та копії довідки-рахунку № НОМЕР_12 ВІА, виданої на ім`я ОСОБА_11 на транспортний засіб «NissanAlmera», у яких не міститься підпису комітента (продавця) - ОСОБА_12 , однак містяться паспортні дані обвинуваченого ОСОБА_11

Довіреність серії НОМЕР_13 , яка була складена від імені ОСОБА_12 на ОСОБА_11 на право управління та розпорядження автомобілем «Nissan Almera» також містить анкетні (паспортні) дані ОСОБА_11 .

Зважаючи на ті обставини, що неодноразові спроби потерпілої ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_11 дійти спільної згоди щодо подальшої долі автомобіля «Nissan Almera», які тривали близько півроку і врешті потерпіла відмовилася передавати вказаний автомобіль на будь-яких умовах ОСОБА_11 , а також відсутність підписів у договорі комісії від 24.09.2014, та довідці-рахунку №756904 ВІА, виданої на ім`я ОСОБА_11 , на підставі яких здійснювалася перереєстрація транспортного засобу за відсутності ОСОБА_12 і самого транспортного засобу, підтверджує той факт, що ОСОБА_11 усвідомлював, що у потерпіла не бажає передавати йому автомобіль.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_11 на невідому особу, яка нібито передала йому довіреність від імені ОСОБА_12 на право розпоряджатися автомобілем «Nissan Almera», а тому він був впевнений у дійсності цієї довіреності, колегія суддів вважає сумнівними, оскільки вони не узгоджується з показаннями потерпілої, яка категорично аперечила факт підписання цієї довіреності та іншими дослідженими апеляційним судом доказами, які у своїй сукупності підтверджують висунуте ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України, а обставини, за яких вони були вчиненні, свідчать про усвідомлені та сплановані злочинні дії ОСОБА_11 .

Поза увагою суду першої інстанції залишилась і та обставина, що потерпіла не передавала ОСОБА_11 ключі від автомобіля, що обвинувачений замовив евакуатор і намагався забрати автомобіль знявши з нього перед цим номера. Ці дії обвинуваченого підтверджують те, що він усвідомлював, що довіреність є підробленою.

Колегія суддів не погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що формулювання обвинувачення за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України не містить обов`язкової складової частини об`єктивної сторони злочину, а саме не містить викладення обставин, які саме права надає довіреність на управління та розпорядження автомобілем «Nissan Almera», у сприянні підробленню якого обвинувачується ОСОБА_11 , а також обов`язкової складової частини суб`єктивної сторони злочину, а саме вказівки на спеціальну мету використання підробленого документу, оскільки з тексту обвинувального акту логічно прослідковується загальна мета злочинних дій ОСОБА_11 - мета заволодіти транспортним засобом, а так само і мета конкретних епізодів злочинної діяльності, зокрема сприяння підробленню офіційного документу - довіреності з метою його подальшого використання, а саме перереєстрації автомобіля на підставі цієї довіреності.

Також безпідставними колегія суддів вважає і висновок суду про те, що формулювання обвинувачення в частині кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України не містить викладення обставин, якими саме конкретними діями ОСОБА_11 вчинено замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто не викладені обставини про дії особи, які утворюють об`єктивну сторону замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, які направлені на початок руху автомобіля, спосіб вчинення таких дій, оскільки у формулюванні обвинувачення за вказаним кримінальним законом зазначено, що ОСОБА_11 з метою заволодіння транспортним засобом, замовив невстановлений слідством автомобіль-евакуатор та, використовуючи його, мав намір перевезти належний ОСОБА_12 автомобіль, тобто вилучити його на свою користь. При цьому об`єктивна сторона злочину, яка полягає у вилученні транспортного засобу, може здійснюватися шляхом запуску двигуна або на буксирі за допомогою іншого транспортного засобу. Злочин є закінченим з моменту початку руху транспортного засобу, а проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спроба запустити двигун або буксирувати повинні розглядатися як замах на вчинення злочину.

Саме спроба буксирувати транспортний засіб інкримінується ОСОБА_11 як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Згідно положень ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Про спрямованість умислу ОСОБА_11 на незаконне заволодіння транспортним засобом свідчить та обставина, що ОСОБА_11 розпочав вчинення дій, спрямованих на вилучення транспортного засобу, а саме здійснив виклик евакуатора з метою подальшої погрузки на нього автомобіля марки «Nissan Almera», що є складовою частиною об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України.

При цьому вказані дії ОСОБА_11 , які були направлені на вилучення транспортного засобу є незавершеними, що виражається у відсутності всіх ознак, передбачених диспозицією ст. 289 КК України, оскільки фактичної можливості керувати автомобілем (буксирувати його) він не отримав. Незавершеність об`єктивної сторони діяння ОСОБА_11 є вимушеною, оскільки він хоч і безпосередньо спрямував свої зусилля на вчинення злочину, однак не зробив всього того, що вважав за необхідне для досягнення злочинного результату, усвідомлював неповноту своїх дій і необхідність їх продовження, а саме здійснити погрузку автомобіля на евакуатор та, в подальшому, відбуксирувати його, однак завдяки тому, що дії ОСОБА_11 були помічені потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 , які не допустили вилучення автомобіля та викликали працівників міліції.

Отже, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження, формулювання обвинувачення, визнаного колегією суддів доведеним та підтвердженим належними і допустимими доказами є наступним.

Так, у період часу з березня 2009 року по січень 2014 року ОСОБА_11 проживав зі ОСОБА_12 спільним життям та мав з нею довірливі відносини. На той час ОСОБА_12 користувалась належним їй на праві приватної власності автомобілем марки «NissanAlmera» номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , 2007 року випуску, який придбала на підставі договору купівлі-продажу №2013/09/24 від 24.09.2013 за власні грошові кошти в сумі 63 944 гривні.

В січні 2014 року відносини між ними погіршились і вони припинили проживати спільним життям. При цьому, у ОСОБА_11 , який маючи особисту неприязнь до ОСОБА_12 , у вересні місяці 2014 року виник умисел на незаконне заволодіння належним ОСОБА_12 автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , 2007 року випуску. З цією метою ОСОБА_11 , переслідуючи корисливий мотив, вирішив перереєструвати даний автомобіль на своє ім`я. Переслідуючи мету заволодіти належним ОСОБА_12 автомобілем, 17.09.2014 ОСОБА_11 з метою отримання фіктивної довіреності про розпорядження автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , 2007 року випуску, без згоди ОСОБА_12 надав приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_15 , який здійснює свою діяльність за адресою Рівненська обл. м. Острог по вул. Мануільського, 2, копію паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_12 .

17.09.2014 року на підставі наданих ОСОБА_11 копій документів невстановлена слідством особа в м. Острог Рівненської області за адресою здійснення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_15 по вул. Мануільського, 2 підробила підпис ОСОБА_12 та напис прізвища « ОСОБА_17 » у довіреності серії НАВ 670184 від імені ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 , щодо керування та розпорядження автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , 2007 року випуску, який належить ОСОБА_12 , що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи №1616 від 29.11.2014 відповідно до якого підпис у графі «Підпис» в довіреності серії НАВ 670184 від 17.09.2014 року виконаний ймовірно не ОСОБА_12 , а іншою особою, та висновком почеркознавчої експертизи №138 від 29.01.2015, відповідно до якої рукописний запис «Шпорталюк» у графі «Підпис» в довіреності серії НАВ 670184 від 17.09.2014 року виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою.

Після вчинення даної нотаріальної дії приватний нотаріус ОСОБА_15 вніс відомості про вчинення нотаріальної дії до Єдиного реєстру довіреностей Державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, а також здійснив запис нотаріальної дії в журналі реєстрації нотаріальних дій за №1094 від 17.09.2014 з рукописним записом, виконаним невстановленою слідством особою з написом « ОСОБА_17 », який відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №138 від 29.01.2015 виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою.
24.09.2014 ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , 2007 року випуску, який належить ОСОБА_12 , усвідомлюючи те, що довіреність серії НАВ 670184 від імені ОСОБА_12 на користь нього щодо керування та розпорядження автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , 2007 року випуску є підробленою, з метою перереєстрації автомобіля на своє ім`я надав дану довіреність серії НАВ 670184 від 17.09.2014 до Центру ДАІ №12 за адресою м. Київ по вул. Новокостянтинівська, 8А і в цей же день вказаний автомобіль на підставі фіктивної довіреності серії НАВ 670184 було перереєстровано на ім`я ОСОБА_11 з видачею державних номерних знаків НОМЕР_1 і свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_6 .

Крім того, реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , 2007 року випуску, який належить ОСОБА_12 , ОСОБА_11 11 жовтня 2014 приблизно о 16.00 годині прибув за адресою проживання ОСОБА_12 в АДРЕСА_3 , де у дворі будинку був припаркований належний ОСОБА_12 автомобіль.

З метою заволодіння вказаним транспортним засобом ОСОБА_11 замовив невстановлений слідством автомобіль евакуатор та використовуючи його, мав намір перевезти належний ОСОБА_12 автомобіль, тобто вилучити його на свою користь. В цей час злочинні дії ОСОБА_11 були помічені ОСОБА_12 , яка на місце події викликала працівників міліції, яким для підтвердження того, що вона є власником автомобіля, надала свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_14 , серія НОМЕР_4 , а ОСОБА_11 надав свідоцтво про реєстрацію цього ж автомобіля з д.н.з. НОМЕР_1 , серією НОМЕР_6 , які в подальшому було вилучено до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, тобто ОСОБА_11 не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця (незаконного заволодіння автомобілем марки «Nissan Almera», номер кузову НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_12 ) з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, як надання засобів сприяння підробленню офіційного документа, з метою його подальшого використання; за ч.4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу, а також за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України, як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом.

У відповідності з вимогами ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, обставини, за яких вони були вчинені, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має вищу освіту, одружений, працює і за місцем роботи характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вважає призначити мінімальне за своїм видом покарання, передбачене у санкціях ч.ч. 1,4 ст. 358 та ч. 1 ст. 289 КК України у виді штрафу та за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не шляхом повного їх складання, про що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі.

За наведеного, апеляційна скарга прокурора є обгрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а вирокШевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року, яким ОСОБА_11 визнаний не винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад вказаних кримінальних правопорушень скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 не обирався.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням почеркознавчих експертиз за № 138 від 29.01.2015 року в сумі 933, 66 грн.; № 17 від 16.01.2015 року в сумі 1277, 64 грн. та № 1616 від 29.11.2014 року в сумі 982, 80 грн., відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року, яким ОСОБА_11 визнаний не винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад вказаних кримінальних правопорушень - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358; ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_11 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Речові докази - довіренність видану 17.09.2014 року від імені ОСОБА_12 залишити в матеріалах справи; журнал реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса - залишити у приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області - ОСОБА_16 ; автомобіль " Ніссан Альмера" - залишити у володільця ОСОБА_12 .

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням почеркознавчих експертиз за № 138 від 29.01.2015 року- в сумі 933, 66 грн.; № 17 від 16.01.2015 року - в сумі 1277, 64 грн. та № 1616 від 29.11.2014 року - в сумі 982, 80 грн.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3