АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1059/18 Справа № 175/3313/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження № 0002396 від 26.09.2016 року за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 та заперечень на апеляційну скаргу, на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року, -

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Шульгівка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, 2014 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

закрито кримінальне провадження, та звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави, у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта 790,96 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Закриваючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що необережні дії обвинуваченого виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

Захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 заявлено письмове клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, якому відшкодовані завдані збитки у повному обсязі та останній не має до ОСОБА_7 претензій.

Як видно з наявних матеріалів бвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні першої інстанції підтримав клопотання свого захисника та підтвердив факт примирення з потерпілим ОСОБА_10 , та відшкодування йому заподіяної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_10 підтвердив факт примирення з ОСОБА_7 , до якого не має претензій, оскільки обвинувачений відшкодував йому завдану шкоду, і просив закрити кримінальне провадження на підставі ст.46 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, у зв`язку з неправильним, на його думку, застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Зазначив, що відповідно до вимог п. 4 постанови ПВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про - практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Диспозиція ст. 286 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Основним безпосереднім об`єктом зазначеної статті є порушення правил дорожнього руху. Його додатковим факультативним об`єктом є здоров`я потерпілої особи.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який класифікується як злочин середньої тяжкості, вперше, примирився з потерпілим та повністю відшкодував заподіяну шкоду, тобто є всі необхідні умови для застосування положень ст. 46 КК України.

Однак, з огляду на те, що безпосереднім об`єктом вказаного злочину є саме порушення правил дорожнього руху, а спричинена потерпілому ОСОБА_10 шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, на його дімку може мати місце лише тоді, коли правопорушення завдає шкоди приватним інтересам фізичної особи та жодним чином не стосується суспільних (публічних) інтересів.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора: обвинувачений ОСОБА_7 просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Обґрунтовує позицію тим, що відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова) суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які вперше вчинили злочини, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В п. 3 Постанови зазначено, що при досліджені даних про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно даних характеристик за місцем проживання, які знаходяться в матеріалах справи, ОСОБА_7 характеризується виключно з позитивної сторони.

Вказані приписи закону та докази, які характеризують обвинуваченого, правомірно та обгрунтовано були враховані судом при винесенні вироку.

Прокурором у скарзі зазначається, що в результаті ДТП, постраждала особа ОСОБА_10 , який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, який підтвердив примирення з ОСОБА_7 про відшкодування йому всіх матеріальних та моральних збитків. Постраждалий, попросив звільнити ОСОБА_7 , від відповідальності, так як він спровокував ДТП.

ОСОБА_7 посилаєтяся на те, що він повністю визнав свою вину, щиро покаявся, добровільно відшкодував завданий збиток, прийняв активну участь в допомозі сідству, надав медичну допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий,

Вважає, що вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Вказаних вимог Закону суд дотримався належним чином. Так приймаючи судове рішення суд обґрунтовано вказав, що згідно з положеннями ст.46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.
Відповідно до ч.2 ст.12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання.
Районний суд в ухвалі вказав і про обставини інкримінованого злочину, та про доведеність вини.
Суд першої інстанції належним чином врахував те, що ОСОБА_11 вперше притягається до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного до категорії злочинів невеликої тяжкості, по якому на досудовому слідстві повністю визнав свою провину, в повному обсязі відшкодував заподіяну потерпілому шкоду і примирився з ним, що останній підтвердив у судовому засіданні.
Тому у суду були зазаконну підстави для задоволення клопотання сторони захисту і закриття кримінального провадження у підготовчому засіданні за примиренням (ст.46 КК України) , згідноп.1 ч.2 ст.284, п.2 ч.3 ст.314 КПК України.
Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала суду є належно вмотивованою обґрунтованою та законною.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412,415 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року, якою відносно ОСОБА_7 закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст.46 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: