Постанова
іменем України
14 червня 2018 року
м. Київ
справа № 760/21363/15-к
провадження № 51-3272км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Соломянського районногосуду м. Києвавід 9 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року в кримінальному провадженні № 0010716 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там же, судимого за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2015 року за ч. 1 ст. 186 КК на 2 роки позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Соломянського районного суду м. Києва від 9 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, а на підставі ст. 71 КК йому остаточно призначено 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року вказаний вирок залишено без зміни.

За вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 4 листопада 2015 року приблизно о 7:30, перебуваючи на території бази на АДРЕСА_2 , яку орендує ФОП « ОСОБА_7 », зайшов до приміщення, в якому знаходилась диспетчер ОСОБА_8 , і після того, як остання вийшла, забрав ключі від автомобіля марки «Део Ланос» сірого кольору (державний номерний знак НОМЕР_1 ), власником якого є ОСОБА_9 , вийшов на вулицю і за їх допомогою відчинив водійські двері вказаного автомобіля, який стояв тут же, проник у його салон, а потім запустивши двигун автомобіля, виїхав із території бази і в цей же день розпорядився вказаним автомобілем на власний розсуд, продавши його.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі ОСОБА_6 стверджує про безпідставність його засудження, оскільки в його діях відсутній склад інкримінованого злочину, оскільки автомобіля він не викрадав, а скористався саме цією машиною законно на підставі попередньої усної домовленості з роботодавцем для виконання роботи таксиста. Також вказує на те, що, ухвалюючи вирок, місцевий суд не врахував пом`якшуючих покарання обставин наявності двох дітей, добровільної участі в антитерористичній операції, наявності бойових нагород та відсутності претензій потерпілої сторони. Просить судові рішення щодо нього скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу.

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважаючи оскаржувані судові рішення законними.

Мотиви Суду

Доводи засудженого ОСОБА_6 про відсутність у його діях складу інкримінованого злочину з огляду на те, що він скористався автомобілем законно на підставі попередньої усної домовленості з роботодавцем для виконання роботи таксиста, є неспроможними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, у суді першої інстанції ОСОБА_6 хоча й не визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, однак підтвердив, що вранці 4 листопада 2015 року перебував на території бази ФОП « ОСОБА_7 », звідки виїхав працювати таксистом на автомобілі «Део Ланос» сірого кольору (державний номерний знак НОМЕР_1 ). При цьому ОСОБА_6 не заперечував того, що ОСОБА_7 не давав тому дозволу виїжджати на зміну саме на цьому автомобілі.

Факт заволодіння ОСОБА_6 вказаним автомобілем також підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 власника транспортного засобу, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про те, що зазвичай ОСОБА_6 працював на автомобілі марки «Део Ланос» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) оливкового кольору, однак 4 листопада 2015 року без дозволу з території бази ФОП « ОСОБА_7 » виїхав на іншому. На вимогу потерпілого та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10 по телефону повернути помилково взятий автомобіль ОСОБА_6 відповідав, що не брав його. Однак у подальшому викрадений автомобіль було знайдено у селі за місцем проживання ОСОБА_6 у гаражі ОСОБА_11 , який підтвердив, що вказаний автомобіль йому продав ОСОБА_6 за 10 000 грн, про що вони склали розписку.

Окрім того, обвинувальний вирок суду ґрунтується на даних протоколу огляду гаражного приміщення, власником якого є ОСОБА_11 , де виявлено автомобіль, а також розписки про передачу ОСОБА_11 ОСОБА_6 10 000 грн як плату за продаж автомобіля.

З огляду на наведене колегія суддів касаційного суду вважає законними та обґрунтованими висновки судів обох інстанцій про відсутність у ОСОБА_6 законних підстав для володіння та користування зазначеним автомобілем, а в подальшому і для розпорядження ним шляхом продажу третій особі.

За таких обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК є правильною, покарання призначено з урахуванням положень ст. 65 КК.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду ст. 419 КПК.

У зв`язку з цим касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Соломянського районногосуду м. Києвавід 9 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3