АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року,-
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 25619988), яка на праві спільної часткової власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають; 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 34622349), яка на праві спільної часткової власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року про арешт майна.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам, передбаченим ст. 171 КПК України, разом з тим слідчий суддя не перевірив наявність доказів щодо підтвердження права власності на майно, на яке накладався арешт. Станом на день постановлення оскаржуваної ухвали єдиним власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 , а не ОСОБА_6 , а квартира АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_11 . Крім того, під час розгляду клопотання про арешт майна допущено порушення вимог ст. 172 КПК України, оскільки власник майна не повідомлявся про розгляд справи.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
26.03.2018 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.
27.03.2018 року старший слідчий СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 25619988), яка на праві спільної часткової власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають; 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 34622349), яка на праві спільної часткової власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають, посилаючись на наявність правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 170 КПК України.
28.03.2018 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва клопотання слідчого задоволено з посиланням на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, тобто останньому може бути призначено покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя та слідчий дотримались.
Так, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку та правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі про наявність правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого.
Крім того, на думку колегії суддів, надані матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність внесеного на розгляд клопотання вимогам ст. 171 КПК України, не дотримання слідчим суддею під час розгляду клопотання вимог ст. 172 КПК України, а також того, що арештоване майно не належить підозрюваному, є, на думку колегії суддів необґрунтованими та такими, які спростовуються наданими матеріалами провадження.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 25619988), яка на праві спільної часткової власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають; 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 34622349), яка на праві спільної часткової власності належить підозрюваному ОСОБА_6 , без заборони використання такого житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2116 /2018 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1