Номер провадження: 11-сс/785/914/18
Номер справи місцевого суду: 496/1902/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваного: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

перекладача: ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0000309 від 18.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

встановив

Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0000309 від 18.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугдіді, Грузія, громадянина Грузії, зі слів одруженого, з середньою освітою, на території України офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та застосовано запобіжний захід у виді застави розміром 17620 грн., з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком на два місяці.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.05.2018 року близько 13 години 35 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на авторинку «Куяльник», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинене вікно автомобіля марки «DAEWOO LANOS», н.з. НОМЕР_1 , дістав з переднього пасажирського сидіння спортивну чоловічу барсетку вартістю 200 грн., в якій знаходились грошові кошти в сумі 1000 грн., шкіряне портмоне вартістю 600 грн., водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_12 , свідоцтво про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу, пропуск до військової частини НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_12 , однак свій намір не довів до кінця з причин, не залежних від його волі, зокрема, оскільки був застигнутий на місці потерпілим ОСОБА_12 , після чого покинув місце скоєння злочину.
Обгрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що прокурором було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та доведено існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний є громадянином іншої держави, будь-якого офіційного місця мешкання на території України не має, мешкає у квартирі знайомого, не надав суду жодних доказів існування міцних соціальних зв`язків. Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що прокурором не доведено наявність ризику спроби підозрюваного вчинити новий злочин, оскільки останній раніше не судимий та будь-яких об`єктивних доказів стійкості його злочинних намірів суду не надано, а також, прокурором не була доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вищезазначеним ризикам.

Окрім цього, прокурором, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, не було доведено, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 була подана апеляційна скарга, в якій він вказав, що ухвала є незаконною та необґрунтованою виходячи з того, що слідчий суддя не врахував тих обставин, що підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, є громадянином Грузії, не має міцних соціальних зв`язків за місцем тимчасового мешкання, не має офіційного постійного місця роботи на території України, не одружений, не має дітей, після скоєного кримінального правопорушення з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку та в подальшому був затриманий працівниками поліції, на останнього працівниками поліції був складений протокол за ст. 185 КУпАП 07.03.2018 р., що свідчить про існування ризику того, що підозрюваний може ухилятись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також про те, що слідчий суддя дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, прокурор просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; підозрюваного та її захисника, які заперечували проти задоволення скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні слідчого ризики та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 17620 грн. з покладенням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Апеляційний суд не в змозі погодитись з доводами прокурора про те, що слідчим суддею при відмові в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді триманні під вартою не були належним чином враховані всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та характеристика особи підозрюваного, з огляду на наступне.

Так, зі змісту мотивувальної частини ухвали (а.с. 36) вбачається, що слідчий суддя при відмові в задоволенні клопотання слідчого та застосування відносно підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу у виді застави, врахував: обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки є громадянином іншої держави, будь-якого офіційного місця проживання на території України не має та будь-яких доказів існування міцних соціальних зв`язків суду не надав.

Також апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді районного суду про недоведеність слідчим та прокурором існування ризику того, що підозрюваний ОСОБА_7 зможе вдатись до спроб вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки останній раніше не судимий, а будь-яких інших доказів стійкості його злочинних намірів суду надано не було.

Крім того апеляційний суд вважає, що слідчий суддя вірно врахував, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, відсутні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, відповідно до приписів п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як вбачається зі змісту клопотання (а.с. 1-3) та доданих до нього матеріалів кримінального провадження, прокурором вказані вище обставини доведені не були.

Окрім цього, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор зазначив, що розуміє, що до ОСОБА_7 , в силу положень п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України, неможливо застосувати найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак, незважаючи на це, все одно наполягав на скасуванні ухвали слідчого судді та застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, слідчим та прокурором не була належним чином доведена необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому слідчий суддя обґрунтовано, для забезпечення виконання ОСОБА_7 своїх обов`язків, застосував відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді застави у розмірі 17620 грн, який на думку апеляційного суду, з урахуванням обставин вчиненого правопорушення, даних щодо не перешкоджання підозрюваним на даний час кримінальному провадженню та виконання покладених на нього слідчим суддею обов`язків, є належним та достатнім для запобігання існування ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню.

За таких обставин, на підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки постановлене у відповідності до вимог закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.05.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосування до останнього запобіжного заходу у виді застави у розмірі 17620 грн. з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4