В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 12.03.2018 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Боромля Тростянецького району Сумської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працюючого робочим «САНТЕХОПТ», має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-01.06.2017 Ковпаківським районним судом м.Суми за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1190 грн. штраф сплачений 13.07.2017;
-04.10.2017 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого кримінального правопорушення 04.10.2017 Охтирським міськрайонним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, у період іспитового строку повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин.
Так, близько 19 години 00 хвилин в темний період доби 12.03.2018 ОСОБА_4 , перебуваючи поряд з магазином «Кошик», який розташований за адресою: вул.Харківська, 2А, с.Боромля Тростянецького району Сумської області, зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_6 , який певний час був винен ОСОБА_4 грошові кошти в якості боргу. З метою подальшого спілкування і спонукання ОСОБА_6 на повернення боргу, ОСОБА_4 запропонував йому відійти у менш освітлене та безлюдне місце за будівлю вищевказаного магазину, на що останній погодився. У ході розмови, перебуваючи за магазином наодинці з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 наполягав на поверненні грошового боргу та висловлював з цього приводу свої вимоги, не застосовуючи при цьому фізичного насильства чи реальних погроз в його застосуванні. В цей час у ОСОБА_6 задзвонив мобільний телефон марки «NOKIA 6300», який він сам особисто діставав з кишені своєї куртки.
ОСОБА_4 , оцінюючи обстановку та користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_6 перебуває з ним наодинці на ділянці місцевості, яка погано освітлюється, за відсутності інших перехожих чи очевидців, бажаючи повернення боргу, діючи відкрито по відношенню до потерпілого і розуміючи це, прикриваючи свої дії поверненням боргу, тобто з корисливою метою і несподівано для потерпілого ОСОБА_6 , в момент коли той дістав з кишені куртки свій мобільний телефон марки «NOKIA 6300», ривком вихопив з руки даний телефон з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_1 та флеш-карткою «micro SD, 512 МВ», після чого поклав його до кишені своєї куртки, таким чином отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.
На прохання ОСОБА_6 повернути йому мобільний телефон, ОСОБА_4 відмовив, проте в подальшому вже у приміщенні магазину «Кошик», він частково задовольнив прохання ОСОБА_6 , діставши та віддавши йому сім-картку і флеш-картку з вищевказаного мобільного телефону як такі, що вже не становлять матеріальної цінності, а мобільний телефон ОСОБА_6 , вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1233е від 12.04.2018, складає 287 грн., залишив собі.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю та показав, що 12.03.2018 близько о 19 годині він був у центрі села Боромля біля магазину, де побачив ОСОБА_6 , який був винен йому 200 грн. та який йшов додому. ОСОБА_4 наздогнав ОСОБА_6 і запросив потерпілого відійти за приміщення магазину, щоб поговорити. ОСОБА_7 не заперечував, і зайшовши за магазин, де було не освітлене місце, ОСОБА_4 став питати, коли ОСОБА_7 поверне йому борг, на що останній відповів, що немає коштів. У той час, як у ОСОБА_7 задзвонив мобільний телефон, і він вийняв його із кишені, - у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите заволодіння вказаним телефоном, щоб спонукати потерпілого повернути йому борг. Із цією метою, він несподівано для потерпілого висмикну з руки телефон, на що потерпілий вимагав віддати телефон назад. Однак ОСОБА_8 не повернув телефон, поклав викрадений телефон до своєї кишені куртки та пішов до магазину. Потім до магазину зайшов ОСОБА_7 , вимагав хоча б віддати сім-картку та флеш-картку, що ОСОБА_8 і зробив. Через деякий час приїхали працівники поліції і у нього з кишені вилучили телефон.
Допитаний у судовому засіданні 25.09.2018 потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що того вечора він йшов до магазину «Кошик», де взяв сигарет і збирався йти додому, коли його наздогнав ОСОБА_4 і попросив відійти з ним поговорити. Метрів за 15 вони зайшли за магазин і хвилин 10 розмовляли. ОСОБА_4 вимагав повернути йому борг, але у нього на той час грошей не було і він просив почекати до вихідних, бо очікував отримати зарплату. Потім у нього задзвонив телефон марки Нокіа 6300, який дістав з кишені куртки і тримав у руці. Раптом ОСОБА_4 вихопив з рук потерпілого вказаний мобільний телефон, на що той став вимагати у ОСОБА_4 віддати назад телефон, який був потрібний потерпілому насамперед для зв`язку із роботодавцем, однак ОСОБА_4 не віддав та пішов з того місця. Потерпілий пішов за ОСОБА_8 до приміщення магазину, де попросив віддати сім-картку та флешку, на що той віддав йому вказані речі, після чого потерпілий попередив, що через такі дії у ОСОБА_8 будуть неприємності та пішов додому, в подальшому викликав поліцію та повідомив про вчинене проти нього кримінальне правопорушення. На даний час потерпілий не пред`являє будь-яких претензій до обвинуваченого, так як ОСОБА_4 відшкодував йому моральні збитки у розмірі 4000 грн., попросив вибачення.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілого, судом встановлено, що обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, погоджується із кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та захисник обвинуваченого у судовому засіданні не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, тобто обставини справи ніким не оспорюються.
З урахуванням думки обвинуваченого, захисника, прокурора, потерпілого, які вважають за можливе не досліджувати докази, подані на підтвердження події злочину, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст вказаних обставин, та відсутні сумніви у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд постановив ухвалу, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України про визнання недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, а дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України, так як він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 раніше судимий, судимість в установленому законом порядку не знята і не погашена, працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.
Обставин, передбачених ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому - судом не встановлено.

Суд визнає обставинами, передбаченими ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому:

1)щире каяття, яке виразилось у визнанні ним своєї провини у судовому засіданні, принесенні вибачень потерпілому,

2)повне і добровільне відшкодування збитків потерпілому, як то підтверджено самим потерпілим у судовому засіданні,

3)наявність на утриманні малолітньої дитини та непрацездатних батьків.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_4 , з урахуванням сукупності пом`якшуючих провину обставин - щирого каяття, відшкодування збитків, наявність на утриманні малолітньої дитини та непрацездатних батьків, враховуючи особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має родину, суд вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції частини статті за інкримінований злочин (відповідно до ст.69 КК України), призначивши обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Остаточну міру покарання суд визначає обвинуваченому відповідно до вимог ст.71 КК України на підставі сукупності вироків.

Так, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, призначеного за попереднім вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.10.2017 за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки, звільненого відповідно до ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців, на якого покладені обов`язки, передбачені пунктами 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України та штрафу у розмірі 1190 грн., та вказані покарання призначено виконувати самостійно.

Як встановлено і вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.10.2017 р., так і копією квитанції від 13.07.2017 р. штраф у розмірі 1190 грн. ОСОБА_4 сплатив.

Таким чином, за попереднім вироком залишилось невідбуте ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, звільненого відповідно до ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців, на якого покладені обов`язки, передбачені пунктами 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України, тому за таких обставин суд вважає за необхідне кожне покарання, призначене за цим вироком та невідбуте за попереднім вироком, відповідно до ч.3 ст.72 КК України - виконувати самостійно.

Дію запобіжного заходу у вигляді застави необхідно припинити у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу за ухвалою суду від 07.05.2018 р., та відповідно до ч.11 ст.182 КПК України повернути заставу у розмірі 35240 грн. 00 коп. заставодавцю ОСОБА_9 .

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

З обвинуваченого підлягають стягненню процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у загальному розмірі 1573 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, ч.2,3 ст.373, ст.374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і по цьому закону із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот ) гривень 00 коп.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, за цим вироком, та за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.10.2017року, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот ) гривень 00 коп. та у виді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням статті 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації, - і кожне покарання виконувати самостійно.
Штраф має бути сплачений ОСОБА_4 у місячний строк після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта у розмірі 1573 (одна тисяча п`ятсот сімдесят три) грн. 00 коп.

Скасувати накладені ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 15.03.2018 та 03.04.2018 арешт на майно ОСОБА_6 , та повернути йому речові докази: сім-картку мобільного оператора «МТС», флеш-картку «micro SD, 512 МВ», мобільний телефон марки «NOKIA 6300» - після набрання вироком законної сили.
Речові докази - дактилокарту, заповнену на ім`я ОСОБА_4 , сліди рук на відрізку липкої стрічки залишити при матеріалах кримінального провадження.
Дію запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_4 у вигляді застави припинити.

Повернути заставодавцю ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) внесену заставу у розмірі 35240 грн. 00 коп. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок гривень 00 коп.).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1