Справа № 308/9493/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 серпня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0003521, погоджене з прокурором, про застосування відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово не працюючого, раніше судимого 10.07.2012 року Ужгородським міськрайонним судом за ч.2 ст.186 КК України до 4-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання із іспитовим строком на 3 роки, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих до нього матеріалів слідує, що слідчим відділом Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003521 від 30.10.2013 року. Відповідно до матеріалів досудового розслідування, 29.10.2013 року приблизно о 20 годині 00 хвилині ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переслідуючи малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проходила біля приміщення кафе «Едем», що розташоване на перехресті вулиць Студенська Набережна та Закарпатська в місті Ужгород Закарпатської області, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, умисно, повторно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, намагався відкрито вирвати у малолітньої мобільний телефон марки «Нокія Х2-01», вартістю 216 гривень, але свій умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий перехожими громадянами.

13 березня 2015 року слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області винесено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

Постановою слідчого від 13 березня 2015 року ОСОБА_5 оголошено в розшук до встановлення його місця знаходження.

23 серпня 2018 року слідчим СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите заволодіння чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

В обґрунтування заявленого клопотання слідча зазначає, що ОСОБА_5 є підозрюваним у вчиненні злочину, який згідно зі ст. 12 КК України належить до тяжких кримінальних правопорушень, за яким Законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. ОСОБА_5 раніше попадав у поле зору правоохоронних органів, оскільки притягався до кримінальної відповідальності, а тому усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 186 ч. 2 КК України. З огляду на викладене, в сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду для уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період відбування покарання з випробуванням, може незаконно впливати на малолітнього потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на шлях виправлення не став та не виправдав довіри суду.

Зокрема, аналіз особистості ОСОБА_5 вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігнорування громадських інтересів, відсутність соціальної пристосованості у суспільстві. Вказані обставини, на думку органу досудового розслідування, свідчать про неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_5 особистого зобов`язання та особистої поруки, домашнього арешту та застава, так як такі ним дотримані не будуть та не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України. За таких обставин, слідча у клопотанні просить застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

У судовому засіданні прокурор та слідча клопотання підтримали, просили його задоволити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, прокурор просив прийняти до уваги, що ОСОБА_5 вчинив даний злочин у період іспитового строку, що свідчить про те, що він схильний до вчинення нових злочинів. З березня 2015 року він перебував у розшуку та ухилявся від органу досудового розслідування, виїхавши до міста Києва на заробітки.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати відносного його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненому злочину визнав, просив обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки він має намір виїхати до м. Київ на заробітки.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа..

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України - закінчений замах на відкрите заволодіння чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Відповідно до ст.12 КК України вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується: витягом з ЄРДР за №0003521; заявою потерпілої ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 29.10.2013 року; протоколом огляду від 06.11.2013 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 06.11.2013 року; протоколом допит свідка ОСОБА_9 від 13.11.2013 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 15.11.2013 року.

При розгляді клопотання слідчим суддею також оцінено особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, був засуджений 10.07.2012 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.2 ст.186 КК України до 4-ох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання із іспитовим строком на 3 роки.

Вчинення ОСОБА_5 нового умисного злочину в період іспитового строку, на думку суду, свідчить не про що інше, як про схильність останнього до вчинення нових злочинів.

Поряд з вказаними обставинами, слідчий суддя також враховує те, що на даний час ОСОБА_5 є тимчасово непрацюючим та не має постійного джерела доходу, має намір повторно виїхати до м. Києва, з березня 2015 року ОСОБА_5 перебував у розшуку та ухилявся від органу досудового розслідування.

Враховуючи зазначене, а також тяжкість вчиненого підозрюваним злочину, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше правопорушення, що в свою чергу, свідчить про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що до підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку суду, з огляду на вказані вище обставини, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи ОСОБА_5 .

Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

З матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваним вчинено злочини із застосуванням насильства щодо малолітньої особи.

Враховуючи вищезазначене та приймаючи до уваги те, що наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а також те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 вчинено із застосуванням насильства, вважаю за можливе у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 176, -178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з початковою освітою, тимчасово не працюючого, не одружений, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 20 жовтня 2018 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1