Справа №579/84/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/690/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 квітня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, раніше судимої вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 09.10.2013 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.304, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнилася умовно-достроково 26.08.2016 року, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 24 дні,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації своїх дій, просить вирок суду змінити та призначити їй покарання у виді штрафу.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 20 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 09.10.2013 року у виді 4 місяців позбавлення волі, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 року 4 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 594 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_7 вказує, що призначене їй покарання за ч.2 ст.185 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Вважає, що призначаючи їй покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подану апеляційну скаргу не надійшло.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, ОСОБА_7 , на початку квітня 2017 року в денний час, перебуваючи на околиці с. Антонівка, Кролевецького району, на автодорозі Т-19-11 «Мутин-Путивль», діючи повторно, вчинила крадіжку дорожнього інформаційно-вказівного знаку 5.58 «Антонівка», який виявила біля автобусної зупинки на землі, належного Службі автомобільних доріг у Сумській області «УКРАВТОДОР» Державного агентства автомобільних доріг України, чим спричинила матеріальну шкоду в розмірі 1079 грн.

Апеляційний розгляд проведено в порядку ч.4 ст.405 КПК України за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду та подала до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі (а.п.40-42).

Тому, заслухавши доповідь головуючого-судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку, є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченої та інших учасників судового провадження, розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відбувався у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченої судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, колегія суддів перевіряє вирок, що оскаржується, лише в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» засудженому призначається покарання виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з вироку суду, покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, за якою її засуджено, та з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.

При цьому, призначаючи обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що ОСОБА_7 покарання за попереднім вироком не відбула, в період умовно - дострокового звільнення від відбування покарання вчинила новий злочин, за місцем проживання характеризується негативно, але має трьох дітей, і з урахуванням конкретних обставин справи, що пом`якшують покарання повного визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого та наявності обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів, обрав покарання за сукупністю двох вироків в межах, наближених до мінімального.

Своє рішення щодо виду та розміру покарання суд належно мотивував, воно відповідає вимогам закону щодо мети покарання і з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкість вчиненого нею злочину, повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці обставини в повному обсязі були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та визначенні обвинуваченій виду і розміру кримінального покарання за ч.2 ст.185 КК України, а саме, у виді одного року позбавлення волі, що є максимально наближеним до мінімального.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинила даний злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, суд обґрунтовано призначив остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судима вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 09.10.2013 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304, ч. 1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.

26.08.2016 року на підставі ст.81 КК України ОСОБА_7 звільнена умовно-достроково від відбування покарання за вказаним вироком суду, невідбута частина покарання складала 1 рік 2 місяці 24 дні позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», із наступними змінами, за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати і частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81, 107 КК).

Частиною 4 ст.81 КК України передбачено, що у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення віл відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК України.

Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Оскільки ОСОБА_7 вчинила новий злочин в квітні 2017 року в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 09.10.2013 року, тобто до повного відбування призначено цим вироком покарання, суд першої інстанції правильно застосував положення ч.1 ст.71 КК України, частково приєднавши до покарання за новим вироком у виді 1 року позбавлення волі, невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 4 місяців позбавлення волі.

З огляду на це та враховуючи вимоги ч.ч.1-4 ст.71 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено за сукупністю двох вироків розміром 1 рік 4 місяці позбавлення волі, що є більшим від покарання, призначеного за новий злочин (1 рік позбавлення волі), а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (1 рік 2 місяці 24 дні позбавлення волі), що є правильним та відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Інших (нових) обставин, які б могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції в частині, що стосується вирішення питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, апелянтом у скарзі наведено не було.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченій у виді штрафу, тобто переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 20 квітня 2018 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченої на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4