Провадження № 1-кп/484/241/18
Справа № 484/3938/16-к

про повернення обвинувального акту
08.05.2018 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретар судового засідання - ОСОБА_4
за участю учасників кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_5
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 186, ч.1 ст. 152 КК України.
На підготовчому засіданні захисник надав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність його ст. 291 КПК України, мотивуючи тим, що з обвинувального акту не вбачається подія кримінального правопорушення (час події, місце), обвинувальний акт не містить правильного формулювання обвинувачення. Вважає, що справу призначити до розгляду неможливо, оскільки в такому випадку буде порушене право обвинуваченого на захист.
Прокурор в задоволенні клопотання просив відмовити за необґрунтованістю та вважав за можливе призначити справу до судового розгляду, вказуючи, що справа підсудна Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області та обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Потерпіла ОСОБА_7 в задоволення клопотання захисника просила відмовити. У вирішенні питання щодо можливості призначення справи до судового розгляду, поклалась на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим ст. 291 цього Кодексу.
Частина 2 статті 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт, окрім іншого, має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім.я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; формулювання обвинувачення.
Адресою потерпілої ОСОБА_9 вказана: АДРЕСА_1 , але до суду повернувся судовий виклик із зазначенням, що по АДРЕСА_1 відсутній. Отже, фактично адреса потерпілої в обвинувальному акті прокурором не вказана.
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Враховуючи вимоги ч.1 ст. 91 КПК України, формулювання обвинувачення обов`язково повинен містити чітко і конкретно викладені обставини події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні, форми вини, мотив і мету вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою, висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та його дії кваліфіковані як "грабіж, поєднаний із насильством, яке не небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням в інше приміщення".
Однак з викладеної кваліфікації не зрозуміло, в чому саме обвинувачується ОСОБА_5 , у вчиненні грабежу чи розбою. Також не зрозуміло, дії обвинуваченого поєднані із насильством, яке не є небезпечним чи є безпечним для життя чи здоров`я.
Крім того, за вказаним фактом заволодіння майном ОСОБА_7 , яка є господаркою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вказано, що ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами в сумі 2150грн, що були на той час в касі, але не вказані порядок і послідовність рухів, прийомів, що були застосовані обвинуваченим для вчинення злочину, тобто не вказаний спосіб вчинення злочину.
За епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, відносно потерпілої ОСОБА_10 , не зазначені дата та час вчинення злочину.
Також в обвинувальному акті вказано, що "06.10.2016р. приблизно 02:00год ночі ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб, а саме спільно із невстановленою під час слідства особою, шляхом пошкодження поліетиленового навісу торгівельної палатки, де з розподілом ролей та подальшою метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на потерпілу ОСОБА_9 , так ОСОБА_5 погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я шляхом демонстрації ножа потерпілій, то подальшим нанесенням тілесних ушкоджень останній, а саме нанесення одного удару кулаком правої руки по обличчю, а невстановлена слідством особа почала шукати цінні речі та предмети. Подолавши волю потерпілої заволоділи належними їй грошовими коштами в сумі 500грн."
Однак по вказаному епізоду не вказано хто саме заволодів коштами потерпілої та в який спосіб, не зазначене місце знаходження грошових коштів. Не сказаний спосіб пошкодження навісу торгівельної палатки, не вказано, чи проникли обвинувачений та особа, яка не була встановлена під час слідства, до торгівельної палатки.
Крім того, дії ОСОБА_5 за зазначеним епізодом кваліфіковані за ч.3 ст. 187 КК України як "розбій, поєднаний з проникненням у інше приміщення". При цьому в обвинувальному акті взагалі відсутня вказівка на кваліфікуючи ознаки розбою, оскільки відповідно до ч. 1 ст.. 187 КК України розбій це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Крім того, ч.2 ст. 187 КК України передбачає такі кваліфікуючи ознаки як вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.
Таким чином, обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що істотно впливає на право обвинуваченого на захист та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, отже клопотання захисника слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд
Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3