печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.07.2011, зміненого касаційною ухвалою Московського міського суду від 21.12.2011, щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.07.2011, -

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.07.2011, зміненого касаційною ухвалою Московського міського суду від 21.12.2011, щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Як вбачається із клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 вчинив злочини, кваліфіковані за Кримінальним кодексом Російської Федерації за ч. 1 ст. 158 КК РФ як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна; за п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ, як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я (2 злочини); за ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ, як замах на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я; за п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням предметів, що використовуються в якості зброї, із спричиненням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.11.2011 (з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Московського міського суду від 21.12.2011), ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні зазначених злочинів та йому призначено покарання

за ч. 1 ст. 158 КК РФ у виді позбавлення волі на строк 6 місяців;

за п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ (2 злочини) у виді позбавлення волі нас строк 2 роки 6 місяців за кожен злочин;

за ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

за п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Додатково до клопотання Міністерством юстиції України направлено до суду копію постанови Солікамського районного суду Пермського краю від 11.12.2015, якою ОСОБА_4 пом`якшено покарання та він вважається засудженим за ч. 1 ст. 158 КК РФ з урахуванням ФЗ №420 від 07.12.2011 до 11 місяців виправних робіт з утриманням 5% заробітної плати в дохід держави, з відбуванням виправних робіт в місцях, що визначаються органами місцевого самоврядування за погодженням з кримінально-виконавчою інспекцією, але в районі місця проживання засудженого; за вчинення двох злочинів, передбачених п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ до 2 років 6 місяців позбавлення волі за кожний із двох злочинів; за ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ до 2 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 162 КК РФ до 9 років позбавлення волі, у відповідності до ч. 3 ст. 69 КК РФ до 9 років 11 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про дату, час, місце розгляду клопотання повідомлений належний чином. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор в судовому засіданні вважала наявними підстави для задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.

Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.

Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Разом з цим, положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується інформацією Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України№6.4/4930-16 від 11.05.2016, проте його місце проживання на території України не зареєстроване, про що свідчить інформація Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради №1301-01-13 від 02.03.2017.

Відповідно до письмової заяви, ОСОБА_4 має бажання в подальшому відбувати покарання на території України.

Відповідно до довідки з місця відбування покарання засуджений ОСОБА_4 станом на 20.03.2017 відбув 6 років 7 місяців 11 днів із загального строку покарання у виді позбавлення волі 9 років 11 місяців, невідбута частина покарання становить 3 роки 3 місяці 18 днів, кінець строку покарання 08.07.2020. Зазначене покарання ОСОБА_4 відбуває у ФКУ ОІК-2 ОУГД ГУФСВП Росії по Пермському краю.

Діяння ОСОБА_4 за вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.07.2011, з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Московського міського суду від 21.12.2011 кваліфікуються:

за ч. 1 ст. 158 КК РФ як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна (призначено покарання у виді 11 місяців виправних робіт з утриманням 5% заробітної плати в дохід держави, з відбуванням виправних робіт в місцях, що визначаються органами місцевого самоврядування за погодженням з кримінально-виконавчою інспекцією, але в районі місця проживання засудженого);

за п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ, як грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я (2 злочини) (призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі за кожний злочин);

за ч. 3 ст. 30 п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ, як замах на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я (призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі);

за п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням предметів, що використовуються в якості зброї, із спричиненням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого (призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі).

Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 відповідно, слід кваліфікувати:

- за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), - (санкція статті передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років);

- за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (санкція статті передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до чотирьох років);

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого - (санкція статті передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до чотирьох років);

- за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна).

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Аналіз наведених вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність призначення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді виправних робіт на строк 11 місяців з утриманням 5% заробітної плати в дохід держави; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України та із врахуванням правил складання покарань, визначених п. «а» ч. 1, п «б» ч. 2 ст. 72 КК України необхідно визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань - у виді позбавлення волі на строк 9 років 11 місяців, тобто із дотриманням строку покарання, призначеного вироком РФ.

Крім того, санкцією частини 4 ст. 187 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.07.2011, зміненого касаційною ухвалою Московського міського суду від 21.12.2011, та з урахуванням постанови Солікамського міського суду Пермського краю від 11.12.2015, у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого, а за ч. 1 ст. 158 КК України розмір відрахування в дохід держави не може бути призначено більше, ніж 5 %.

Оскільки в розпорядженні суду відсутні повні дані про строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , питання про зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до ст. 72 КК України може бути вирішено може бути вирішено безпосередньо установою за місцем відбування покарання у виді позбавлення волі або судом в порядку, визначеному статтями 537-539 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 110 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити витання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання. Клопотання Міністерства юстиції України містить вимогу про вирішення питання щодо виконання вироку в частині відшкодування витрат на лікування.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.07.2011, зміненого касаційною ухвалою Московського міського суду від 21.12.2011, задоволено позовні вимоги прокурора Бабушкінського району м. Москви та стягнуто з ОСОБА_4 на користь Департаменту охорони здоров`я м. Москви в рахунок відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_5 108 004 (сто вісім тисяч чотири) руб. 26 коп.; на користь Московського міського фонду обов`язкового медичного страхування в рахунок відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_5 21 177 (двадцять одна тисяча сто сімдесят сім) руб.

Згідно матеріалів клопотання ОСОБА_4 зобов`язався відшкодувати вищевказані суми за вироком російського суду (до клопотання долучена заява засудженого), а згідго довідки бухгалтерії ФКУ ОШЛ-2 ОУГД ГУФСВП Росії по Пермському краю викоавчі листи про стягнення з засудженого ОСОБА_4 вищевказаних сум знаходяться на виконанні в бухгалтерії, виконання не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, ст. ст. 6. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. ст. 606-610 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Москви від 21.07.2011, з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою Московського міського суду від 21.12.2011, а також постанови Солікамського міського суду Пермського краю від 11.12.2015, привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що громадянина України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання за злочини, передбачені:

- ч. 1 ст. 185 КК України - у виді виправних робіт на строк 11 місяців з утриманням 5% заробітної плати в дохід держави;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України та із врахуванням правил складання покарань, визначених п. «а» ч. 1, п «б» ч. 2 ст. 72 КК України необхідно визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань - у виді позбавлення волі на строк 9 років 11 місяців, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання 09.08.2010, зарахувавши в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення.

Визначити, що за позовом Бабушкінського міжрайонного прокурора міста Москви з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь Департаменту охорони здоров`я м. Москви в рахунок відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_5 108 004 (сто вісім тисяч чотири) руб. 26 коп.

Визначити, що за позовом Бабушкінського міжрайонного прокурора міста Москви з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь Московського міського фонду обов`язкового медичного страхування в рахунок відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_5 21 177 (двадцять одна тисяча сто сімдесят сім) руб.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання ,особою ,щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, прокурором.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1