Справа № 203/4449/17
Провадження № 1-кп/0203/209/2018
УХВАЛА
25.05.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретареві ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими
встановив:

На розгляді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого за ч.1 ст.366, ч. 3 ст. 368 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317 від 07.10.2017.
Захисник у судовому засіданні заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими наступних доказів: аудіо- та відеоконтролю ОСОБА_4 (протоколів про результати аудіо- та відеоконтролю особи та інформації на електронному носії інформації). Клопотання мотивоване тим, що на порушення вимог ст. 290 КПК України, ухвали слідчого судді, на підставі яких здійснювались вказані негласні слідчі (рошукові) дії, не були своєчасно відкриті стороні захисту.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вказував, що надані докази не можуть бути визнані очевидно недопустимими, ухвали слідчого судді, на підставі яких здійснювались вказані негласні слідчі (рошукові) дії, були відкриті стороні захисту в ході судового розгляду, питання про допустимість доказів має вирішуватись в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.
Вислухавши думку учасників провадження, та ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Надані стороною обвинувачення докази, одержані згідно ухвали слідчого судді, відкриті стороні захисту, на очевидне порушення прав і свобод людини і громадянина при їх одержанні не посилається жодна з сторін. Сам по собі факт відкриття ухвал слідчого судді, на підставі яких здійснювались вказані негласні слідчі (рошукові) дії, в ході судового розгляду, не є підставою для визнання відповідних доказів очевидно недопустимими в порядку. визначеному ч. 2 ст. 89 КПК України.
Питання про процесуальні наслідки відкриття стороні захисту ухвал слідчого судді, на підставі яких здійснювались вказані негласні слідчі (рошукові) дії, в ході судового розгляду, має бути врахований при оцінці допустимості відповідних доказів згідно ч. 1 ст. 89 КПК України і тому вирішення цього питання наразі є передчасним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 350, 372 КПК України, суд,

ухвалив:
У задоволенні клопотання захисника про визнання очевидно недопустимими доказів: матеріалів аудіо- та відеоконтролю ОСОБА_4 (протоколів про результати аудіо- та відеоконтролю особи та інформації на електронному носії інформації) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1