печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за скаргою володільця тимчасово вилученого майна - ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 , яка полягає у неповерненні вилученого під час обшуку 03.05.2018 майна у кримінальному провадженні № 0000092,-

В С Т А Н О В И В :
15.08.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_1 , яка передана слідчому судді 16.08.2018, на бездіяльність слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000092, яка полягає у неповернення тимчасово вилученого 03.05.2018 під час проведення обшуку житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 03.05.2018 здійснено обшук за вказаною адресою на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2018 у кримінальному провадженні № 0000092, під час виконання якої вилучено речі та документи, які належать ОСОБА_1 .

Проте, в подальшому ухвалою слідчого судді від 25.05.2018 на вилучене майно накладено арешт, проте ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.07.2018 рішення слідчого судді скасовано, а у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовлено, а відтак вилучене майно, має статус тимчасового вилученого та за вказаних обставин підлягає поверненню його законному володільцю.

Володілець тимчасово вилученого майна та його представник у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлені належним чином. Представник подав заяву, про розгляд скарги у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити, так як майно на поверненні якого вони наполягають, має статус тимчасово вилученого.

Слідчий, бездіяльність якого є предметом оскарження в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши її матеріли, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Судовим розглядом встановлено, що Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000092, внесеного 24 лютого 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України.

03.05.2018 в рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва проведено обшук житлової квартири (пункт обмінну електронної і крипто валюти), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого з-поміж інших речей і документів у громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено наступне тимчасово вилучене майно: купюри номіналом 100 (сто) доларів США, 50 (п`ятдесят) доларів США, 20 доларів США та 10 (десять) доларів США на загальну суму 95 150 (дев`яносто п`ять тисяч сто п`ятдесят) доларів США.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За викладених обставин вбачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано ч. 1 ст. 306 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Ухвалою слідчого судді від 25.05.2018 клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вилучене 03.05.2018 під час проведення обшуку житлової квартири (пункт обмінну електронної і крипто валюти), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , задоволено.

Проте, в подальшому ухвалою Апеляційного суду м. Києві від 24.07.2018 ухвалу слідчого судді від 25.05.2018 скасовано, а у задоволенні клопотання слідчого прокурора про арешт майна відмовлено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_1 належним йому майном.

За вказаних обставин, позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 03.05.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , яку необхідно усунути шляхом зобов`язання слідчого повернути вилучене майно власнику, на підставі до п. 4 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст. ст. 168170, 236, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Зобов`язати слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 , що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000092 та/або процесуального керівника досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти загальною сумою 89 100 (вісімдесят дев`ять тисяч сто) доларів США, купюрами, номіналом 100 (сто) доларів США, у кількості 891 одиниць, що вилучені 03.05.2018 під час проведення обшуку житлової квартири (пункт обміну електронної і крипто валюти), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказані у відповідному протоколі обшуку від 03.05.2018 у якості вилучених.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_4