Ухвала
Іменем України
04 червня 2018 року

м. Київ
справа № 641/4106/17

провадження № 51-6457 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року затверджено угоду від 23 червня 2017 року про примирення, укладену між представником потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем та жителем АДРЕСА_1 , зареєстрованим там само, раніше не судимим, визнано останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 06 червня 2017 року близько 15:00, перебуваючи на пр. Гагаріна, 41 Б у м. Харкові, таємно викрав майно Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова Харківської міської ради Харківської області на загальну суму 495, 00 грн.

Апеляційний суду Харківської області ухвалою від 01 березня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації діяння засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Своє прохання мотивує тим, що апеляційний суд помилково дійшов висновку про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції. Вважає, що у цьому кримінальному провадженні неможливе було укладення угоди про примирення потерпілого з обвинуваченим.
Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно із ч. 3 ст. 469 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Частиною 1 ст. 55 КПК визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Угода про примирення може бути укладена з юридичною особою (потерпілим), незалежно від її організаційно-правової форми та форми власності, за умови заподіяння останній кримінальним правопорушення майнової шкоди.
Якщо до суду надійшла угода про примирення, однією зі сторін якої (потерпілим) є юридична особа публічного права та в змісті якої, незважаючи на визнання факту заподіяння винним юридичній особі майнової шкоди і визначення її розміру, замість встановлення строку її відшкодування наведено перелік дій, не пов`язаних із відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язаний вчинити на користь потерпілого, або якщо розмір шкоди взагалі не визначено, суд має відмовити у затвердженні угоди про примирення на підставі п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК (умови угоди не відповідають інтересам суспільства). Аналогічне правило слід застосовувати і тоді, коли однією зі сторін угоди про примирення (потерпілим) є юридична особа приватного права, створена державою (ч. 3 ст. 167 ЦК), Автономною Республікою Крим (ч. 3 ст. 168 ЦК) чи територіальною громадою (ч. 3 ст. 169 ЦК), а також якщо одним із засновників юридичної особи приватного права є фізична чи (та) юридична особа, а іншим держава, Автономна Республіка Крим чи територіальна громада.
Таким чином, зважаючи на вказані положення кримінального процесуального законодавства та, ураховуючи те, що в угоді про примирення між представником потерпілого ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було визначено розмір шкоди завданий останнім і майно Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова Харківської міської ради Харківської області було повернуто власнику, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про затвердження угоди між потерпілим і обвинуваченим та ухвалив вирок, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, за апеляційною скаргою прокурора (зокрема з підстав неможливості укладення угоди про примирення потерпілого з обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні), ретельно перевірив ці доводи, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Оскільки касаційна скарга не містить переконливих доводів щодо обставин у справі, які слід було б перевірити за матеріалами кримінального провадження, а із поданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3