Справа №477/703/17 29.05.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000293 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2017р, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року, скасованого вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 4 жовтня 2017 року в частині призначення покарання, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 постановлено рахувати з 26 березня 2017 року.
Зараховано відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 26 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, а також зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі починаючи з 21 червня 2017 року.
Стягнуто із ОСОБА_5 на користь Миколаївського НДЕКЦ МВС України процесуальні витрати по залученню експерта в сумі 880 грн. 40 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що суд при ухваленні вироку допустив істотні порушення норм матеріального та процесуального права, що привело, на думку апелянта, до однобічності та неповноти судового слідства, не відповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд визнав доведеним його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, однак, вважає висновки суду передчасними, оскільки суд у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Зауважує, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України не визнав, в судовому засіданні пояснював, що він був в домоволодінні потерпілого, однак жодного насилля відносно потерпілого не застосовував, а потрапив до будинку з доброї волі останнього.

Вказує, що про те, що він виконував у потерпілого ремонтні роботи підтвердила свідок ОСОБА_8 , яка й не заперечувала, що він розмовляв з нею по телефону, який дав потерпілий, однак будучі в нетверезому стані апелянт поклав телефон собі в кишеню без умислу на крадіжку. Після обвинувачений віддав телефон співробітникам поліції після затримання, цей факт, на думку апелянта, спростовує висновок суду про те, що він нібито не розкаявся, та не допомагав слідству.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції не з`ясував того факту, що він хворіє на хронічний туберкульоз та не зробив відповідних запитів до лікувальних установ.

Вважає, що суд помилково прийшов до висновку про те, що він винний у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

25.03.2017 року, близько 16:00, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою викрадення чужого майна прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належало громадянину ОСОБА_9 .

На стук ОСОБА_5 у двері будинку, ОСОБА_9 їх відчинив, і він, відштовхнувши його, тобто застосувавши до нього насилля, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я - зайшов до приміщення житлового будинку, де, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи відкрито та повторно, в одній із кімнат зняв з пічки чавунну двохкамфорну поверхню, вартістю
333 грн., а також забрав мобільний телефон марки «Nokia» 11-10, вартістю
100 грн.

З цим майном ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на свій розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 433 грн.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності суд вважав вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікував за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, заперечення прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що дійсно, в стані алкогольного сп`яніння прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , де він раніше робив ремонт господарям, і де була встановлена його чавунна плита, але за яку співмешканець дочки потерпілого не розрахувався. В будинок його впустив чоловік, якого він раніше не бачив і пояснив, що будинок його, а він батько дочки, яка тут раніше тимчасово проживала зі своїм співмешканцем. Він його не штовхав та не бив. Потім він зняв плиту з пічки та поклав до мішка, щоб йти, але ОСОБА_9 запропонував йому зателефонувати доньці, щоб з`ясувати всі обставини. Для цього ОСОБА_9 дав йому свій мобільний телефон марки «Nokia», він порозмовляв з донькою, а потім ненавмисно поклав телефон до своєї кишені та пішов. В подальшому, близько першої години ночі його затримали співробітники поліції за викрадення майна ОСОБА_9 .

Проте, вина обвинуваченого в інкримінованому йому злочині підтверджується доказами дослідженими судом та наведеними у вироку, а саме: протоколом прийняття від потерпілого ОСОБА_9 заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.03.2017р., протоколом огляду місця події (з фототаблицями) від 25.03.2017р., заявою ОСОБА_10 , протоколом огляду предмету (з фототаблицями) від 26.03.2017р., заявою ОСОБА_5 від 26.03.2017р., який добровільно видав співробітникам поліції мобільний телефон марки «Nokia», висновком експерта №09/3-154 від 20.04.2017р., протоколом проведення слідчого експерименту (з відеозаписом) від 20.04.2017р.

На підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на протокол прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_9 , в кому він вказав, що 25.03.2017р. невідома особа відкрито викрала його майно. Під час проведення слідчого експерименту з його участю він підтвердив, що обвинувачений відштовхнув його від дверей, зайшов до будинку без його дозволу та забрав, належні потерпілому плиту і телефон (а.с.67-68).

Дані обставини також підтвердила свідок ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_11 , суду пояснила, що ввечері 25.03.2017 року їй на мобільний телефон, з телефону її батька ОСОБА_9 , який проживав в АДРЕСА_2 , зателефонував ОСОБА_12 , який почав вимагати кошти. По голосу було чути, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Телефонна розмова проводилася на підвищених тонах і вона сказала, щоб той залишив чужий будинок. Після цього розмова та зв`язок припинилася. Далі вона зателефонувала сусіду свого батька і попрохала прийти до нього. Через деякий час сусід зателефонував та повідомив, що в будинку батька відбувся якийсь інцидент з потасовкою і можливо, щось викрадено. Вона зателефонувала до поліції та повідомила про подію. В теперішній час батько після перенесеного другого інсульту перебуває у неї на піклуванні і не має можливості вільно пересуватися.

Посилання апелянта на те, що суд не дослідив повно та всебічно обставини справи, передчасно прийшов дійшов до висновку про його винуватість є безпідставними та спростовуються даними технічного запису та журналу судового засідання, а також матеріалами кримінального провадження, із яких вбачається, що при дослідженні доказів по справі суд допитав обвинуваченого, свідків, показання яких є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими, дослідженими судом доказами, а тому суд обґрунтовано послався на них у вироку на підтвердження винуватості обвинуваченого.

Всі докази надані стороною обвинувачення та досліджені судом, отримані в порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, а тому суд обґрунтовано визнав дані докази достовірними, належними та допустимими, відповідно до положень ст.ст. 85, 86 КПК України.

Посилання апелянта на те, що він потрапив до будинку з доброї волі потерпілого де забрав належне йому ( обвинуваченому) майно, а саме чавунну двохкамфорну поверхню є неспроможними та спростовуються даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого. Згідно яких потерпілий ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_5 , застосувавши силу, відштовхнув його від дверей, без його згоди зайшов до будинку де забрав, належні потерпілому речі - плиту та мобільний телефон (а.с.67-68).

Не найшли свого підтвердження доводи обвинуваченого про його щире каяття та допомогу слідству. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 26.03.2017р. ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції за вчинення даного кримінального правопорушення, та вже після затримання видав їм викрадений у ОСОБА_9 мобільний телефон (а.с. 50), до того встиг продати, викрадену ним плиту. Така поведінка обвинуваченого не може свідчити про його щире каяття та допомогу слідству.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції його стану здоров`я є неспроможними. Оскільки, будь яких даних про наявність у ОСОБА_5 тяжкого захворювання матеріали кримінального провадження не містять, не надано таких даних апелянтом та його захисником і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у житло. Та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст. 186 КК України. Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку, судом першої інстанції при розгляді справи та постановлені вироку не допущено.

Тому підстав для скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, про що просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Покарання обвинуваченому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням фактичних обставин вчинення злочину, ступені тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, посередньо характеризується, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши фактичні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, наявність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства. Та обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України. За своїм видом та розміром таке покарання є необхідним і справедливим та відповідає меті покарання, визначеній в ст.50 КК України.

З огляду на наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -
постановив :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: