Дата документу Справа № 317/3405/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/3405/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/607/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула 23 квітня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`якимстосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлені ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області
від 17 листопада 2017 року обставини:
Засуджений вироком Михайлівським районним судом Запорізької області 20.11.2013 року за ч.2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано покарання за попереднім вироком Михайлівського районного суду від 22.08.2012 року за ч.2 ст. 186 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі, та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 29.02.2016 року у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення під вартою з 06.09.2013 року по 29.01.2014 року виходячи із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі, згідно ст. 72 КК України.
ОСОБА_8 , який відбуває покарання у державній установі «Біленківська виправна колонія (№ 99)» звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким - згідно з положеннями ст. 82 КК України.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2017 року:
В задоволенні клопотання ОСОБА_8 відмовлено. Обґрунтовуючи вказане рішення, суд зазначив, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, що згідно закону виключає можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, посилається на наявність підстав для застосування стосовно нього положень ст. 82 КК України, оскільки за час відбування покарання отримав середню та спеціальну освіту, має подяку, працевлаштований з 2014 року по теперішній час, вказує про відсутність стягнень та порушень режиму утримання. Зазначає про наявність дружини та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виховані якого бажає приймати участь. Вважає, що став на шлях виправлення та просить застосувати до нього ст. 82 КК України і замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, позицію прокурора щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, положеннями ст. 82 КК України передбачена заміна невідбутої частини покарання більш м`яким у разі, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вироком Михайлівського районного суду від 20 листопада 2013 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано покарання за попереднім вироком Михайлівського районного суду від 22.08.2012 року за ч.2 ст. 186 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі, та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 29.02.2016 року у строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення під вартою з 06.09.2013 року по 29.01.2014 року з розрахунку день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.
Строк покарання розпочався 06 вересня 2013 року, закінчується 13 квітня 2022 року, а половина строку покарання припадає на вересень 2017 року.
У листопаді 2017 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, яке обґрунтував тим, що за час відбування покарання своєю зразковою поведінкою і сумлінною працею довів, що твердо став на шлях виправлення, а рішення комісії установи щодо відмови у зверненні з поданням про застосування ст. 82 КК України є необґрунтованим.

За результатами розгляду вказаного клопотання, суд відмовив у його задоволенні, і з висновками суду щодо відсутності на час розгляду клопотання підстав для заміни засудженому ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким, погоджується колегія суддів.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що 26 жовтня 2017 року комісією установи відмовлено у застосуванні до ОСОБА_8 положень ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким з тих підстав, що засуджений в повній мірі не став на шлях виправлення.
Згідно характеристики, затвердженої начальником державної установи «Біленківська виправна колонія (№99)» 08 листопада2018 року, засуджений ОСОБА_8 за період тримання в установі зарекомендував себе позитивно, працевлаштований, однак до роботи ставиться посередньо, в життєдіяльності відділення участі не приймає, ініціативи своєї не проявляє, не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, також не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених, на профілактично-виховні заходи реагує посередньо, відповідних правильних висновків для себе робить не завжди. На даний час соціально корисні зв`язки з рідними втрачені.
Отже об`єктивність указаної характеристики, належним чином була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання засудженого, вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_8 був засуджений, переконливо доводять про те, що засуджений ще не став на шлях виправлення.

За вказаних обставин, розглядаючи клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

При цьому, доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав застосування до останнього положень ст. 82 КК України не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх обов`язків засудженого, наявність заохочень та сумлінне ставлення до праці не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Та ж обставина, що засуджений має на утриманні неповнолітню дитину також не може бути передумовою для застосування ст. 82 КК України.
Оскільки рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм закону України про кримінальну відповідальність та положень Розділу 8 КПК України, відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, а тому залишає без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`якимстосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4