Справа № 199/1350/18
ВИРОК
іменем України

25.05.2018 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро кримінальне провадження №0000389 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, маючого на своєму утриманні двох малолітніх дітей, з середньо-технічною освітою, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдата ОСОБА_4 17 травня 2014 наказом №8 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та наказом №145 від 01.11.2014 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 призначено на посаду стрільця 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 ).

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

10.11.2014 солдата ОСОБА_4 був направлений на лікування до Дніпродзержинської міської лікарні №7 «Дніпропетровської міської ради», на якому перебував до 13.11.2014.

У подальшому, 19.11.2014, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби.

17.11.2017 солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, 19.11.2014 солдат ОСОБА_4 після завершення лікування у Дніпродзержинській міській лікарні №7 «Дніпропетровської міської ради» не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та був незаконно відсутній у вказаній військовій частині до 17.11.2017, тобто тривалістю понад один місяць.

Обвинувачений ОСОБА_4 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, у період часу з 19.11.2014 по 17.11.2017 не з`явився вчасно до військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, оскільки після лікування боявся повертатись на службу.

Суд вважає, що провина ОСОБА_4 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду.

За згодою між собою сторони судового провадження домовилися та клопотали перед судом щодо дослідження тільки доказів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Суд вважає що дії ОСОБА_4 повинні бути кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України (відповідно до закону, який діяв на час скоєння кримінального правопорушення), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в частинах перший або другій цієї статті - військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вперше скоїв умисний злочин середньої тяжкості проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), який на теперішній час має підвищену суспільну небезпеку, характеризувався за місцем службі негативно, тому обвинуваченому повинне бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для обвинуваченого, його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Разом з тим, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_4 раніше не судимий, провину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, висловив жаль з приводу вчиненого, має на своєму утриманні двох малолітніх дітей.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 щиро каявся, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що обвинувачений не має не відбутого строку покарання, що він скоїв тільки один епізод одного складу злочину, а обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК Украйни, відсутні та не встановлені.

ОСОБА_4 раніше не засуджувався, одружений, має сім`ю і постійне місце проживання, на обліку нарколога не перебуває, крім того, відсутні інші відомості, які компрометують його як особу, відсутні інші кримінальні провадження у відношенні нього та він під адміністративним наглядом не перебував, відсутні відомості, що він у минулому притягувався до адміністративної відповідальності.

Таким чином, обставини, пом`якшуючи покарання та інші данні, характеризуючи особу підсудного, пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та надають право суду, застосовуючи ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, але покласти на засудженого обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Догани та стягнення за період служби, ОСОБА_4 , з часу призову та строк проходження служби, за період з 19.11.2014 по 17.11.2017, відсутні.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час досудового розслідування міра запобіжного заходу до обвинуваченого не обралась та не застосовувалася.

Керуючись ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75, п.1,2 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк 3 (три) роки, та обвинуваченого звільнити від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1