н/п 1-кс/640/7090/18
"16" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
слідчого - ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4 ,
представників власника майна - адвокатів ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що у період приблизно з січня 2017 року по теперішній час ОСОБА_9 здійснює злочинну діяльність із незаконного виготовлення, переробки, ремонту, зберігання, носіння, збуту вогнепальної зброї на території м. Харкова. При цьому, вказана особа, переслідуючи корисливий мотив, використовуючи спеціально пристосоване обладнання та засоби, на території м. Харкова, здійснює виготовлення вогнепальної зброї, переробку зброї не бойового призначення на бойову, а також хімоксидацію (вороніння) зброї для надання їй вигляду бойової.
Крім того, встановлено, що приблизно з січня 2017 року по теперішній час ОСОБА_10 , ОСОБА_8 здійснюють злочинну діяльність із незаконного виготовлення, переробки, ремонту, зберігання, носіння, збуту вогнепальної зброї на території м. Харкова. Вказані особи, переслідуючи корисливий мотив, за грошову винагороду, надають ОСОБА_9 та іншим особам із числа мешканців м. Харкова, зброю небойового призначення для її переробки на бойову.
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 фактично здійснює підприємницьку діяльність у орендованому ОСОБА_4 торгівельному павільйоні № НОМЕР_305 (код об`єкта оренди А-021-10-0261) на території ТЦ «Барабашово», де зберігає зброю, в тому числі можливо вогнепальну, та реалізовує зброю не бойового призначення, яка використовувалася як «заготівки» для виготовлення та переробки на вогнепальну зброю.
07.06.2018 за результатами проведеного обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2018, у вищезазначеному торгівельному павільйоні виявлено та вилучено вище вказане майно.
Слідчий вказує, що предмети, вилучені за результатом проведення обшуку 07.06.2018 у торгівельному павільйоні № 10-02-348 (код об`єкта оренди А-021-10-0261) на території ТЦ «Барабашово» відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність ОСОБА_8 і ОСОБА_4 до вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України.
Слідчий вважає, що на час досудового розслідування та судового провадження на вказані предмети та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.
Слідчий слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримав клопотання, просив задовольнити клопотання.
Власник майна - ОСОБА_4 , його представники - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на його незаконність, безпідставність, необґрунтованість та поданим з порушенням процесуальних строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України. Вважали, що вилучення майна порушує права власника, обшук проведено незаконно та протиправно. Просили відмовити у задоволенні клопотання. Письмові заперечення адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залучені до матеріалів справи.
Слідчий суддя, вислухавши доводи слідчого, власника майна, та його представників, вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, встановив наступне.
07.06.2018 проведено обшук за місцем здійснення фактичної підприємницької діяльності ОСОБА_8 у орендованому ОСОБА_4 торгівельному павільйоні № 10-02-348 (код об?єкта оренди А-021-10-0261) на території ТЦ «Барабашово», в ході якого виявлено та вилучено майно, яке зазначене в прохальній частині клопотання слідчого.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Всупереч ч.2 ст. 171 КПК України, в клопотанні слідчого, погодженого прокурором, про арешт майна, не зазначено підстави і мета, у зв`язку з якими потрібно накласти арешт майна.
Так, 13.06.2018 р. до ЄРДР слідчим були внесені відомості про те, що в ході обшуків за місцями проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вилучено зброю та бойові припаси, які вони отримували від невстановлених осіб, які мешкають в різних регіонах України. Крім того, встановлено, що у період приблизно з січня 2017 р. по теперішній час ОСОБА_9 здійснює злочинну діяльність із незаконного виготовлення, переробки, ремонту, зберігання, носіння, збуту вогнепальної зброї на території м. Харкова. При цьому, вказана особа, переслідуючи корисливий мотив, використовуючи спеціально пристосоване обладнання та засоби, на території м. Харкова, здійснює виготовлення вогнепальної зброї, переробку зброї не бойового призначення на бойову, а також хімоксидацію (вороніння) зброї для надання їй вигляду бойової. Також встановлено, що приблизно з січня 2017 р. по теперішній час ОСОБА_10 , ОСОБА_8 здійснюють злочинну діяльність із незаконного виготовлення, переробки, ремонту, зберігання, носіння, збуту вогнепальної зброї на території м. Харкова. Вказані особи, переслідуючи корисливий мотив, за грошову винагороду, надають ОСОБА_9 та іншим особам із числа мешканців м. Харкова, зброю не бойового призначення для її переробки на бойову.
Підставами для внесення цих відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.
Однак, слідчий не обґрунтував клопотання та не довів обставин щодо необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене у ОСОБА_4 майна, який є власником тимчасово вилученого майна.
Ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Проте, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не зрозуміло, який вид арешту майна (у вигляді заборони або обмеження права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) слідчий просить застосувати в даному випадку. У клопотанні не зазначено про те, чи це майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, воно необхідно для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Крім того, відповідно до вимог ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Із клопотання не вбачається, чи набув власник вилученого майна ОСОБА_4 статусу підозрюваного, обвинуваченого.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Слідчим не надано даних, що вказане вилучене майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а тому підстави для задоволення клопотання про арешт майна - відсутні.
Припущення органу досудового розслідування щодо ймовірної причетності ОСОБА_4 до вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, не може бути підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно за результатом обшуку.
Доводи слідчого, наведені в обґрунтування клопотання не підтверджуються наданими доказами.
Із наданих в судовому засіданні власником майна ОСОБА_4 доказів, випливає, що він є фізичною особою підприємцем, перебуває на обліку як платник єдиного податку, займається роздрібною торгівлею на ТЦ «Барабашова» в м. Харкові, а саме продажем зброї, яка сертифікована та не має заборони для продажу. Вилучену зброю він придбав для продажу.
Зазначені доводи підтверджуються наданими копіями відповідних документів, а саме: витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, податковими деклараціями, сертифікатами відповідності на вилучену зброю, накладними щодо придбання вилученої зброї.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на ті обставини, що обшук та вилучення майна відбулися 07.06.2018 р. Але до даного часу (16.07.2018 р.) стороною обвинувачення не надано доказів про призначення по кримінальному провадженню певних експертиз щодо дослідження вилучених предметів.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном.
Згідно до клопотання слідчого, вилучене під час обшуку майно фактично належить на праві власності ОСОБА_8 , оскільки він фактично здійснює продаж вищезазначеної зброї у вищезазначеному торговельному павільйоні на території ТЦ «Барабашова» у м. Харкові. Але слідчим не додано до клопотання будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини та не надано доказів, які б підтверджували право власності на вилучене майно.
В судовому засіданні представниками ОСОБА_4 були долучені до матеріалів справи докази, які підтверджують право власності останнього на вилучене майно.
Таким чином, органом досудового розслідування не доведено право власності на вилучене майно саме ОСОБА_8 .
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчий у клопотанні про арешт майна повинен був також зазначити підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Але слідчим вищезазначені вимоги закону не виконані, оскільки ним не конкретизовано підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_4 , а лише формально процитовано положення ст. 170 КПК України щодо необхідності збереження речових доказів.
При цьому, згідно витягу з ЄРДР правовою кваліфікацією є частина 1 ст. 263 КК України, яка передбачає відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Але у клопотанні слідчий зазначає, що встановлено, що приблизно з січня 2017 р. по теперішній час ОСОБА_10 , ОСОБА_13 здійснюють злочинну діяльність із незаконного виготовлення, переробки, ремонту, зберігання, носіння, збуту вогне6пальної зброї на території м. Харкова, що на думку слідчого судді виходить за межі диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України, яка зазначена у витягу з ЄРДР.
При цьому представниками ОСОБА_4 до матеріалів справи додано сертифікати відповідності, виданих відповідними органами, які підтверджують легальність перебування в обігу вилучених предметів.
Отже, враховуючи, що по справі відсутні докази того, що вилучене майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Крім того, слідчий суддя приймає до уваги доводи слідчого щодо поновлення строку на подачу клопотання та вважає за необхідним його поновити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Поновити строк на подачу клопотання, як пропущений з поважних причин.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1