Справа № 300/913/18
Провадження № 1-кс/300/365/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018 р. смт. Воловець

Слідчий суддя Воловецького районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув клопотання начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222від 10.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

10.07.2018 року до провадження Воловецького районного суду надійшло клопотання слідчого СВ Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 10.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділення Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження № 0000222 від 10.10.2018 року, внесене до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Підставою для внесення відомостей стало те, що 10.10.2018 року о 03 годині 06 хвилин працівники патрульної поліції на автодорозі Київ-Чоп, біля стаціонарного поста с. Нижні Ворота Воловецького району, зупинили автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки «Сантей», моделі «3000», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який перевозив вантаж, супровідні документи на якого викликали сумнів у їхній достовірності.

Ними було проведено огляд місця події та вилучено майно, зокрема:

1. автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 з вантажем;

2. причеп марки «Сантей», моделі «3000», державний номерний знак НОМЕР_2 з вантажем ;

3. свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Mercedes-Benz», моделі «313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

4. свідоцтво про реєстрацію причепу марки «Сантей», моделі «3000», державний номерний знак НОМЕР_2 ;

5. накладну на товар № 383 від 09.10.2018 року.

Прокурор зазначає, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучене майно має суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, зокрема, для перевірки законності джерел походження вантажу, підстав перевезення вантажу територією Закарпатської області, перевірки інформації, зазначеної у накладній, для чого необхідно заборонити використання та розпорядження майна, оскільки існує загроза його знищення.

Третя особа ОСОБА_4 пояснив, що він є власником автомобіля і причепа, майно перевозив на прохання підприємця ОСОБА_5 і про походження майна йому не відомо.

Третя особа ОСОБА_5 пояснила, що вона є приватним підприємцем, здійснює торгівлю з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям. Товар, щодо якого ставиться питання про арешт, належить їй на законних підставах, а тому просила відхилити клопотання про арешт майна.

Заслухавши слідчого прокурора, третіх осіб, перевіривши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділення Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області кримінальне провадження № 0000222 від 10.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Постановою слідчого СВ Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 10 жовтня 2018 року, вищевказане тимчасово вилучене майно було визнано речовими доказа ми у кримінальному провадженні № 0000222 від 10.10.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статей 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч 2 ст. 173 КПК Українипри вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи питання про арешт тимчасово вилученого майна, що належить третім особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує, що зазначені особи не є підозрюваними чи обвинуваченими у кримінальному провадженні, ав матеріалах справи відсутні будь-які докази про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України також іншими особами.

Крім того, у слідчого судді викликає сумнівобґрунтованість визнання, вилученої у третьої особи накладної № 383 від 09.10.2018 року, речовим доказом та предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Суд констатує, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє підтвердження правових підстав для проведення працівниками поліції огляду транспортного засобу, що належить третій особі ОСОБА_4 , на предмет перевірки відповідності відомостей, які зазначені в накладній з тими матеріальними цінностями, які знаходилися в кузові автомобіля. Тобто під сумнівом право працівників поліції здійснювати ревізію товару, що перевозиться, а також законність таких дій.

Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 25 лютого 2009 року для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця,що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах або для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб.

Під час розгляду клопотання встановлено, що третя особа ОСОБА_4 здійснював вантажне перевезення фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 для її власних потреб, за усною домовленістю. Після безпідставної зупинки транспортного засобу працівниками поліції, через відсутність у нього порушень правил дорожнього руху, водійпред`явивнеобхідні документи та накладну, яку було поставлено під сумнів під приводом того, що відомості про зазначений у ній товар не відповідають тому, що перевозиться.

З матеріалів клопотання вбачається, що під час перевірки документів зовнішніх ознак підроблення накладної працівниками поліції виявлено не було.

У клопотанні до суду слідчий зазначив, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучене майно має суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, зокрема, для перевірки законності джерел походження вантажу, підстав перевезення вантажу територією Закарпатської області, перевірки інформації, зазначеної у накладній, для чого необхідно заборонити використання та розпорядження майна, оскільки існує загроза його знищення.

З цього вбачається, що клопотання про арешт майна заявлене з метою перевірки законності джерел походження вантажу, підставперевезення вантажу територією Закарпатської області, а не для встановлення обставин вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

За таких умов слідчий суддя дійшов висновку, що підстав для арешту тимчасово вилученого майна, що належить третім особам немає, оскільки протилежне рішення призвело б до порушення права власності зазначених осіб, яке закріплено Конституцією України та чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що накладна № 383 від 09.10.2018 р., яка визнана речовим доказом, повинна знаходитися в розпорядженні слідчих органів до завершення досудового розслідування, оскільки вирішення питання про віднесення цього документа до предмета злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, не є компетенцією слідчого судді.

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що тимчасово вилучені в ході огляду місця події від 10.10.2018 року автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», моделі «313 CDI», держаний номерний знак НОМЕР_1 з вантажем, причеп марки з причепом марки «САНТЕЙ», моделі «3000», державний номерний НОМЕР_2 з вантажем, та свідоцтва про реєстрацію вищезазначених транспортних засобів, підлягають негайному поверненню третій особі ОСОБА_4 , в якого вони були вилучені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.64, 64-2, 170-173, 309, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області, про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 10.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України,задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучену в третьої особи ОСОБА_4 товарно-транспортну накладну № 3139 від 09.10.2018 року.

У накладенні арешту на інше майно, зазначене в клопотанні, відмовити.

На підставі ч. 3 ст. 172 КПК України негайно повернути третій особі ОСОБА_4 тимчасово вилучене у нього таке майно:

1. автомобіль марки «Mercedes-Benz», моделі «313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 з вантажем;

2. причеп марки «Сантей», моделі «3000», державний номерний знак НОМЕР_2 з вантажем ;

3. свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Mercedes-Benz», моделі «313 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

4. свідоцтво про реєстрацію причепу марки «Сантей», моделі «3000», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений учасникам судового провадження 17 жовтня 2018 року о 09.30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1