АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/401/18 Справа № 710/1133/17 Категорія: ч. 1 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 19.02.2018 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола Черкаської області, громадянина України, українця, проживаючого по АДРЕСА_1 , освіта середня, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 відбування даного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, який рахувати з часу проголошення вироку.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , шкоду в сумі 10310,65 грн. (десять тисяч триста десять гривень шістдесят п`ять копійок), з них матеріальної шкоди в сумі 7310,65 грн., моральної шкоди в сумі 3000,00 грн.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 23.08.2017 близько 00 години 30 хвилин, перебуваючи біля автобусної зупинки навпроти магазину «АТБ» по вул. Лозуватській, 56 в м. Шпола Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс три удари кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_10 , заподіявши тілесні ушкодження у вигляді перелому суглобового відростка нижньої щелепи зліва, які згідно висновку експерта № 05-9-01/340 від 03.10.2017 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не оспорюючи встановлених фактичних обставин справи, прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що поза увагою суду залишилось тяжкість скоєного кримінального правопорушення та спосіб злочинної діяльності, тому просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України до 2 років позбавлення волі та у відповідності ст.75 КК України призначити іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 просить скасувати вирок районного суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 суму матеріальної шкоди в сумі 13532,85 грн. та 50000грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 4100 гривень. При цьому зазначає, що суд в достатній мірі не врахував, що ОСОБА_7 своїми умисними насильницькими діями спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді перелому суглобового відростка нижньої щелепи зліва, які згідно висновку експерта №05-9-01/340 від 03.10.2017 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, не надав отриманим свідченням форми належних доказів у справі, таким чином призвів до винесення вироку, що не відповідає обставинам справи, і як наслідок є незаконним. Суд не звернув увагу на те, що експертом, крім встановлення ступені тяжкості тілесного ушкодження, не зазначено причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого і отриманими ушкодженнями потерпілим, що призводить до неможливості використання висновку експерта як доказу обвинувачення, адже саме по собі тілесне ушкодження не вказує на винуватість ОСОБА_7 . Крім того, суд першої інстанції взагалі не відобразив неповноту проведеного досудового розслідування, недостатність наданих доказів, відсутність слідчих експериментів з обвинуваченим і потерпілим, що призвело до неповноти судового слідства. Просить скасувати вирок районного суду, а провадження по справі закрити на підставі ст.284 КПК України.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 , в інтересах потерпілого вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 є надуманими та свідчать про його намір ухилитися від відповідальності за скоєне, оскільки своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають до часткового задоволення, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути вмотивованим, законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у заподіянні ним умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не встановлення належних доказів для доведення винуватості особи ОСОБА_7 є безпідставними, які спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами дослідженими в суді першої інстанції в їх сукупності.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Так, мотивуючи висновки про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 23.08.2017 близько першої години, біля автобусної зупинки навпроти магазину «АТБ» в м. Шпола до нього підійшов обвинувачений і запитав чи телефонував до нього потерпілий, а потім вдарив кулаком в обличчя в область щелепи тричі, після чого він впав і свідок ОСОБА_11 їх розборонив, свідки ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 прийшли пізніше, далі він з друзями поїхав до лікарні, де з`ясувалось що в нього вибита щелепа.

Покази потерпілого узгоджуються з показами свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 23.08.2017 разом із потерпілим приїхали до магазину «АТБ» в м.Шпола. Будучи навпроти магазину на зупинці, почувши гучну розмову потерпілого та обвинуваченого, коли підійшов то побачив як обвинувачений наносив два удари в щелепу потерпілому, від ударів потерпілий впав. Потім поїхали до лікарні, так як в потерпілого розпухла щелепа;

Зокрема, вказані покази свідка ОСОБА_11 узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що вона разом із потерпілим, свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_14 приїхали до магазину «АТБ» в м.Шпола. Вона разом із ОСОБА_14 пішли до приміщення магазину, коли вийшли то побачили потерпілого із розпухлою щелепою та він повідомив що йому наніс удари обвинувачений. Після того як потерпілий лікувався в лікарні м.Черкаси, свідок телефонувала до обвинуваченого, в телефонній розмові обвинувачений не заперечував щодо нанесення ушкоджень потерпілому.

Згідно показів свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що разом із свідком ОСОБА_16 та потерпілим приїхали до магазину «АТБ» в м.Шпола, де припаркувались, спочатку із машини вийшов потерпілий, потім він із ОСОБА_16 та бачив як на другій стороні дороги за машиною штовхалися обвинувачений їз потерпілим.

Покази свідка ОСОБА_16 аналогічні показанням свідка ОСОБА_15 .

Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/340 від 03.10.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді перелому суглобового відростка нижньої щелепи зліва, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, а тому посилання обвинуваченого та його захисника про те, що неповнота проведення досудового розслідування, відсутність слідчих експериментів, недостатність доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення - не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляції.

У колегії суддів немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Не визнання вини ОСОБА_7 , колегія суддів розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог статей 65, 66, 67 та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням тяжкості вчиненого злочину (ст. 12 КК України), даних про особу винного, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчиненню ним нових злочинів.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, який є злочином середньої тяжкості відповідно до ст.12 КК України, має позитивну характеристику з місця проживання, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілого про призначення покарання на розсуд суду, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік є у даному випадку справедливим і таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , оскільки дане питання взагалі не мотивовано.

Відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову не виконані, оскільки у даному вироку взагалі не вказані мотиви задоволення цивільного позову ОСОБА_10 , не вказані докази якими підтверджується сума задоволеного позову, не наведені розрахунки з приводу того чому саме в такому розмірі задоволено позов та не вказано з яких міркувань при цьому виходив суд.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року, тому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого задовольнити частково.

За таких обставин вирок суду в частині розв`язання цивільного позову підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 409, 413,414 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити даний вирок в частині розв`язання цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати, а провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий :

Судді :