Справа № 645/2822/17
Провадження №1-кп/645/149/18
У Х В А Л А
Іменем України

14 вересня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.07.2018 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 17.09.2018 р.
У зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду справи до вказаного строку прокурор заявив про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Захисник та обвинувачений проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили змінити його на домашній арешт, вказуючи про зменшення ризиків, на які посилався прокурор.
Вислухавши думку всіх учасників кримінального провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, згідно ч.3 ст.331 КПК України, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання до 6 років позбавлення волі, раніше засуджений, не одружений, не має постійного місця роботи та доходів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти

охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства з боку особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння.
Суд зазначає, що на цей час вбачається наявність розумної підозри відносно обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому державним обвинуваченням кримінального правопорушення. При цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченим діяння.
Даних про зменшення ризиків, які були підставою для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу під час досудового розслідування, наразі суду не надані, у зв`язку з чим суд вважає доцільним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб.
Крім того, засудженим та його захисником заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_6 з метою перевірки його показань, наданих суду, щодо фактичних обставин справи.
Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти клопотання сторони захисту, суд відмовляє у його задоволенні за недоцільністю, оскільки можливість свідка бути присутнім на місці вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченому, не може бути встановлено шляхом проведення судового експерименту. Крім того, суд не позбавлений можливості скористатись загальнодоступними картами місцевості для перевірки доводів обвинуваченого.
Керуючись статтями 132, 140-143, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315, 323 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 про надання судового доручення та про зміну запобіжного заходу відмовити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12.11. 2018 р.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: