Кримінальне провадження № 1-кп/760/199/18
Справа № 760/8099/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2018 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печенга, Мурманської обл., РФ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:

30.11.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 міс.;

15.01.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 11.08.2016 ухвалою Апеляційного суду м. Києва вирок суду від 15.01.2016 змінений, засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 3 місяці арешту, вирок суду від 30.11.2015 виконувати самостійно,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, повторно, за попередньою змовою з особою, провадження відносно якої закрито на підставі п. 5) ч. 1 ст. 284 КПК України, відкрито викрав чуже майно (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 16.02.2016, приблизно о 18.25 год., перебуваючи разом із особою, провадження відносно якої закрито, на другому поверсі Залізничного вокзалу, що на пл. Вокзальній, 1 у м. Києві, помітили раніше не знайомого ОСОБА_6 , який, тримаючи у руках дві дорожні сумки, спускався по сходах до платформ 2-3 для посадки на поїзд. Реалізуючи спільний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 і особа, провадження відносно якої закрито, підійшли до ОСОБА_6 зі спини останнього, з обох сторін взяли ОСОБА_6 під руки, після чого, особа, провадження відносно якої закрито, рукою вдарив ОСОБА_6 в обличчя, а ОСОБА_3 відкрито викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон «Нокіа 101», вартістю 250 грн., з сім карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 10 грн., на рахунку якої було 10 грн. Надалі, ОСОБА_3 і особа, провадження відносно якої закрито, з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди в сумі 270 грн., та спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: садна на фоні синця в проекції нижньої щелепи зліва, крововиливу на слизовій оболонці лівої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав і показав, що 16.02.2016, після 18 год., він, перебуваючи на Центральному залізничному вокзалі м. Києва, спускався по сходах з другого поверху вокзалу до залізничних колій. На сходах побачив мобільний телефон, який підібрав. З ОСОБА_7 не знайомий, з ним не був, на сходах ОСОБА_6 не бачив. Мобільний телефон підняв для того, щоб віддати працівникам поліції. Піднявши мобільний телефон, повернувся на другий поверх вокзалу і направився до південного виходу з вокзалу, на шляху до якого був зупинений працівниками поліції.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що така захисна позиція не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки повністю спростовується зібраними у провадженні доказами.

В судовому засіданні оглянутий відеозапис судового засідання допиту потерпілого ОСОБА_6 , проведеного в режимі відеоконференції під головуванням судді ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що на час розгляду справи під головуванням судді ОСОБА_1 потерпілий ОСОБА_6 помер.

З показань потерпілого ОСОБА_6 , даних суду, вбачається, що 16.02.2016, він перебував у вареничній біля залізничного вокзалу м. Києва, де познайомився з ОСОБА_9 . В ході розмови повідомив ОСОБА_10 , що перебував на заробітках та їде додому. Лисичан бачив, що у нього є дві дорожні сумки. У кафе він вживав спиртне і перебував у стані сп`яніння. Надалі він направився до залізничного вокзалу на потяг до Івано Франківська, який відбував після 18 год. Коли спускався з другого поверху вокзалу до залізничних колій для посадки на поїзд, відчув удар в обличчя, впав, вдарився потилицею і втратив свідомість. Коли прийшов до тями, біля нього знаходились поліцейський і медсестра. У нього була розбита нижня частина обличчя і потилиця, на підлозі сходів була кров. Він виявив відсутність свого мобільного телефону. Надалі, в ході слідчих дій ОСОБА_3 повідомляв, що його, ОСОБА_11 , вдарила інша особа, ОСОБА_3 лише взяв мобільний телефон. У відділку поліції він побачив ОСОБА_12 , вважає, що грабіж вчинив саме ОСОБА_13 .

Показання потерпілого по обставинам грабежу повністю узгоджуються з наступними доказами, зібраними у провадженні.

Даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 16.02.2016, у відповідності до яких у ОСОБА_6 викрадений мобільний телефон «Нокіа 101».

Даними протоколу огляду місця події від 16.02.2016, у відповідності до яких ОСОБА_3 видав мобільний телефон «Нокіа 101» з сім карткою оператора мобільного зв`язку «МТС».

Даними зберігальної розписки ОСОБА_6 від 17.02.2016 про отримання належного йому мобільного телефону «Нокіа 101».

Даними висновку судово медичного експерта № 683/Е від 28.03.2016, у відповідності до яких при обстеженні ОСОБА_6 виявлені ушкодження: забійна рана в потиличній ділянці по центру; садно на фоні синця в проекції нижньої щелепи зліва, крововилив на слизовій оболонці лівої щоки, які утворились від дії не менш двох дій тупим (тупими) предметом (предметами), за давністю можуть відповідати 16.02.2016. Тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш, ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я)

Даними протоколу слідчого експерименту від 12.04.2016 за участю ОСОБА_3 , у відповідності до яких ОСОБА_3 на місці події показав про обставини грабежу ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 .

Докази у провадженні суд вважає належними і допустимими.

В ході судового розгляду ОСОБА_3 27.12.2016 звернувся до суду із заявою про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування у період з 16.02.2016 по 24.02.2016.

Аналізуючи доводи ОСОБА_3 , викладені у заяві, суд дійшов наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався.

Слідчі дії з ОСОБА_3 проводились 16.02.2016, 06.04.2016, 12.04.2016.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту застосований до ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді 12.04.2016.

Дані про незаконне затримання ОСОБА_3 , підтверджені в порядку ст. 206 КПК України, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Крім того, в ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 і його захисники не надали суду даних про внесення до ЄРДР відомостей за заявою (повідомленням) ОСОБА_3 щодо протиправних дій працівників поліції.

Таким чином, суд вважає, що доводи ОСОБА_3 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

В судовому засіданні сторона захисту вказувала, що зібрані у кримінальному провадженні докази є недопустимими, оскільки огляд місця події 16.02.2016 був фактично обшуком ОСОБА_3 , проведеним з порушенням вимог КПК України і не уповноваженою особою органу досудового розслідування; дані протоколу слідчого експерименту від 12.04.2016 містять істотні суперечності та недостовірні відомості.

Ч. 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення зобов`язаний внести відомості до ЄРДР, розпочати розслідування.

Заява ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення прийнята слідчим ОСОБА_14 16.02.2016.

17.02.2016 слідчою ОСОБА_15 до ЄРДР внесені відомості про кримінальне провадження № 0001790 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність у слідчої ОСОБА_15 повноважень на проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження.

Крім того, з даних протоколу огляду місця події від 16.02.2016 вбачається, що ані огляд, ані обшук ОСОБА_3 не проводився, останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Нокіа 101».

З приводу інших слідчих дій, проведених в ході досудового розслідування, то в ході судового розгляду не встановлено таких порушень порядку зібрання доказів, які могли вплинути на визнання даних протоколів недопустимими доказами.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що грабіж вчинив ОСОБА_7 , обґрунтовуючи свої позицію діями ОСОБА_7 у вареничній до вчинення грабежу та поведінкою ОСОБА_7 після вчинення грабежу у відділку поліції.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 16.02.2016 ОСОБА_3 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Нокіа 101», належний ОСОБА_16 .

З даних протоколу слідчого експерименту від 12.04.2016 вбачається, що на місці події ОСОБА_3 показав про обставини грабежу, вказуючи, що після нанесення потерпілому ОСОБА_6 удару в обличчя ОСОБА_7 з місця події втік по сходах вниз, до залізничних колій, а він, ОСОБА_3 , піднявши мобільний телефон потерпілого, направився по сходах уверх, на другий поверх вокзалу.

Таким чином, дії обвинуваченого і особи, провадження відносно якої закрито, в ході грабежу були взаємоузгодженими і послідовними, після відкритого викрадення майна потерпілого обвинувачений і особа, провадження відносно якої закрито, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, маючи реальну можливість розпорядитись відкрито викраденим майном потерпілого.

Наведеними висновками повністю спростовується захисна позиція ОСОБА_3 з приводу його непричетності до грабежу, відсутності на місці події як потерпілого ОСОБА_16 , так і особи, провадження відносно якої закрито.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні грабежу, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, аналізуючи докази у провадженні, позицію потерпілого і дані висновку судово медичної експертизи, суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування зайво кваліфіковані за такою кваліфікуючою ознакою грабежу, як застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для його життя, а тому наведена ознака підлягає виключенню з пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення.

Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, раніше судимого, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, посередньо характеризується за місцем реєстрації, неодружений, не працює, на обліку лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином, суд призначає обвинуваченому покарання, яке вважає необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

За викладеним, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2015 року, та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 13.02.2017 року.

Речові докази у провадженні: мобільний телефон «Нокіа 101» - залишити у власності спадкоємців ОСОБА_16 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Соломянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.

Головуюча: