Справа №482/1494/16-к 16.05.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/141/18 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000643, за апеляційними скаргами заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоінгулка Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, непрацюючого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
потерпілий ОСОБА_10 ,
представник потерпілого ОСОБА_11
обвинувачений ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у вигляді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону відповідно до змін, внесених Законом України №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 23 серпня 2016 року по 20 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України і постановити новий вирок, яким виправдати його.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.
Ухвалено: строк відбування ОСОБА_8 покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням за період з 23 серпня 2016 року по 22 жовтня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні арешту.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає вирок суду в частині кваліфікації кримінального правопорушення та призначеного покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, та застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло призначення покарання, яке за своїм видом та розміром не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також з підстав допущених судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Дії ОСОБА_8 , на думку прокурора, слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як закінчений замах на умисне вбивство.

Вважає невірною кваліфікацію дій ОСОБА_8 судом першої інстанції за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Стверджує, що суд першої інстанції не проаналізував та не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12 , яка допитана в процесі судового розгляду щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також судом не наведено мотиви неврахування вказаних показів як доказу у кримінальному провадженні.

Апелянт не погоджується з висновком суду щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду від 23 серпня 2016 року, оскільки, на переконання апелянта, відповідно до вимог ст. 104 КПК України, слідчим при складанні протоколу огляду дотримано всіх вимог зазначеної статті.

Вважає, що висновок суду про відсутність умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не взято до уваги те, що обвинуваченим ОСОБА_8 , для спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 використано як знаряддя злочину саме ніж та те, що ним заподіяно потерпілому пошкодження відповідно до висновку експерта №1745 від 18 жовтня 2016 року у вигляді двох колото-різаних ран грудної клітини непроникаючої в плевральну порожнину та лівої гомілки. Локалізація вказаних поранень, наявність у безпосередній близькості до частин тіла людини життєво важливих органів (легені, серце, кровоносна система, важливі й найбільші судини на гомілці), на переконання апелянта, свідчать про спрямованість умислу на спричинення смерті потерпілому, яка не настала лише внаслідок сприятливих для потерпілого обставин й не залежала від волі обвинуваченого.

Окрім того зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_8 , припинив свої злочині дії лише у той момент, коли свідок ОСОБА_13 почала кричати та його дії стали явними для оточуючих.

Стверджує, що внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено покарання у виді 6 (шести) місяців арешту, яке за своїм видом та розміром явно не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, що вирок підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильному застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що дії ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого були спричинені необхідністю захищати своє здоров`я, а тому їх треба вважати необхідною обороною.

Зазначає, що кримінальна відповідальність не передбачена за умисні легкі тілесні ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2016 року близько 20 год. ОСОБА_8 , знаходячись у провулку, що розташований між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , дістав ніж та наніс останньому два удари ножем: один в область лівої частини грудей, інший в область лівої гомілки ОСОБА_10 , заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення захисника та обвинуваченого, а також думку прокурора та пояснення потерпілого і його представника на підтримку, відповідно, апеляційних скарг захисника та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд визнає апеляційні скарги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона складу злочину це зовнішній прояв злочинного посягання, що включає суспільно небезпечне і протиправне діяння, вчинене у певний час, визначеним способом, із застосуванням конкретних засобів, з настанням суспільно небезпечних наслідків. Особливе значення об`єктивної сторони складу злочину в теорії та судовій практиці обумовлене тим, що вона структурно входить в основу кримінальної відповідальності, визначає її межі, є умовою правильної кваліфікації та розмежування суміжних складів злочинів, а також елементи об`єктивної сторони складу злочину конструюють диспозицію кримінально-правової норми.

Згідно ч. 2 ст. 125 КК України, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 , кримінальна відповідальність наступає за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

За вироком судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 22 серпня 2016 року, близько 20 год. 00 хв., знаходячись у провулку, що розташований між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, направленим на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , дістав ніж та наніс останньому два удари ножем: один в область лівої частини грудей, інший в область лівої гомілки ОСОБА_10 , заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Тобто, судом першої інстанції, всупереч вказаним нормам КПК України, у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не зазначені обставини скоєних суспільно-небезпечних дій обвинуваченим у частині наслідків кримінального правопорушення, а саме, які тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому, що визначені легкими тілесними ушкодженнями.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

Зазначене вище свідчить, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя (п. 2, 13, 14 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають задоволенню частково, як такі що мають вимогу про скасування вироку.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, перевірити доводи викладені в апеляційних скаргах та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ч. 1 ст. 7 ч. 6 ст. 9, ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 416, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , та захисника ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 8 вересня 2017 року відносно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: