Постанова
Іменем України
14 червня 2018 р.
м. Київ
Справа № 522/7456/14-к
Провадження № 51-2697км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
цивільного позивача ОСОБА_8 ,
перекладача-дактилолога ОСОБА_9
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000156 по обвинуваченню
ОСОБА_10 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Привільному Великомихайлівського району Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Цим же вироком вирішено питання щодо цивільних позовів.
Як встановлено судом першої інстанції, 10 лютого 2014р. о 07 год. 37 хв., ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «БМВ-535», р.н. НОМЕР_1 , в районі будинку № 28 по вул. Водопровідна в м. Одесі, порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, а саме, будучи неуважним та не слідкуючи за дорожньою обстановкою, в умовах мокрого дорожнього покриття не обрав безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, в результаті чого, не впоравшись з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху, де, не витримавши безпечного бокового інтервалу між транспортними засобами, здійснив зіткнення з автомобілем «Тайота Хайс», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 та автомобілем «Тайота Венза», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_11 , які здійснювали рух по лівій смузі свого напрямку руху по проїжджій частині вул. Водопровідна у зустрічному з автомобілем «БМВ-535», р.н. НОМЕР_1 , напряму руху.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «БМВ-535», р.н. НОМЕР_4 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року зазначений вирок суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , вказуючи на м`якість призначеного ОСОБА_10 покарання, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що при призначенні ОСОБА_10 покарання не враховано характеру та ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, безпідставно взято до уваги щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та позитивну характеристику, оскільки ОСОБА_10 вину не визнав, всіляко перешкоджав у розгляді справи по суті, протягом двох років завдану матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_10 не відшкодував.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала свою касаційну скаргу, зазначила, що поведінка ОСОБА_10 свідчила, що він не розкаявся у вчиненому, на шлях виправлення не став.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, підтримала касаційну скаргу потерпілої, зазначила, що ОСОБА_10 шкоду не відшкодував, щиро не розкаявся.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні просив задовольнити касаційну скаргу потерпілої, вказував, що ОСОБА_10 після постановлення ухвали апеляційного суду ухилявся від відбування покарання та продовжував злочинну діяльність.
Цивільний позивач ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу потерпілої, зазначив, що ОСОБА_10 шкоду не відшкодував.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За нормами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вже зазначалось у постанові вище, судом першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у межах санкції вказаної норми закону.
Не погоджуючись з зазначеним вироком суду представником потерпілої ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_7 були подані апеляційні скарги, в яких порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановлення апеляційним судом свого вироку. В обґрунтування зазначалось про м`якість призначеного судом покарання, вказувалось, що ОСОБА_10 протягом 2 років не відшкодовував ні матеріальну, ні моральну шкоду, і тільки за два місяці до постановлення вироку відшкодував витрати, пов`язані з похованням, проте моральну шкоду взагалі не відшкодував, що, на думку потерпілих, свідчить про відсутність щирого каяття та відсутність бажання ставати на шлях виправлення.
Крім того, на вказаний вирок суду першої інстанції були подані апеляційні скарги представником цивільного позивача та захисником обвинуваченого ОСОБА_10 .
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , дійшов висновку про безпідставність зазначених апеляційних скарг та про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, у тому числі щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_10 покарання.
Разом з цим, з вказаними висновками апеляційного суду Верховний Суд погодитись не може.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, у вироку зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику.
Разом з тим, переглядаючи кримінальне провадження, у тому числі за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи зазначених апеляційних скарг щодо тривалого невідшкодування ОСОБА_10 завданої шкоди, що може свідчити про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.
Вказані доводи суд апеляційної інстанції взагалі не перевірив та, відповідно, і не надав цим доводам правової оцінки.
Крім того, вивченням матеріалів кримінального провадження, встановлено, що з часу постановлення ухвали апеляційного суду (14 липня 2016 року) до моменту затримання ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК (11 серпня 2017 року), жодних дій на відшкодування завданої потерпілим шкоди засудженим не вчинено.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд належним чином не перевірив вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та навів формальні мотиви і висновки щодо відповідності призначеного покарання вимогам ст. 65 КК.
За таких обставин, висновок апеляційного суду щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання є передчасним.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга потерпілої підлягає задоволенню, ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно усунути зазначені порушення і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність. У разу якщо при новому розгляді в суді апеляційної інстанції не буде встановлено інших обставин, які можуть пом`якшити ОСОБА_10 покарання, то призначене судом першої інстанції покарання слід вважати м`яким.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3