Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/223/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач у суді ІІ-ї інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року. м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0012104 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2018 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, із середньою професійною технічною освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , судимого:
-17.03.2009 року вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ст.104 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
-27.08.2010 року вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч.1 ст.309, ст.71 КК України на 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 12.09.2014 року по відбуттю строку покарання;
-11.12.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт, які відбуті;
визнано винуватим, засуджено та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 4213 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 3000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за таких обставин.

Так, 26.10.2017 року близько 22 год. 00 хв.. ОСОБА_8 біля під`їзду №2 по вулиці Шатіло, 3, корпус 2 у м. Кропивницький побачив раніше невідому йому ОСОБА_9 , яка перебувала навпроти вхідних дверей даного під`їзду та тримала в руці гаманець бежевого кольору та у нього виник умисел на відкрите викрадення майна останньої.
У подальшому, діючи згідно з виниклим умислом, з корисливих мотивів та з метою власної наживи, повторно, ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_10 та відкрито, шляхом ривку з рук останньої викрав гаманець бежевого кольору марки «MANGO» зі шкірозамінника, який не становить для потерпілої матеріальної цінності, в якому знаходились грошові кошти в сумі 900 грн. та 100 євро, що становить 3154 грн. 84 коп. за офіційним курсом національної валюта по співвідношенню до іноземних валют. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , застосувавши вимоги ст. 75 КК України та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Свої вимоги обґрунтував тим, що суд не врахував всіх необхідних обставин, які потрібні для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, адже згідно вимог закону суд повинен всебічно, повно та неупереджено надати аналіз обставинам справи та доказам якими вказані обставини обґрунтовуються.

Так суд не надав оцінки наступним фактам: ОСОБА_8 повністю визнав вину та щиро покаявся, не оспорював фактичних обставин по справі, активно сприяв розкриттю злочину, що проявлялось у надані правдивих показів, як на досудовому слідстві так і у суді, вибачився перед потерпілою та повністю усвідомив свою вину. Все це вказує на наявність декількох пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих.
Вважає, що однією із важливих обставин, на які суд повинен був звернути увагу є поведінка, як обвинувачуваного так і потерпілої під час ситуації що склалась. Адже суд повинен був врахувати те, що потерпіла з невідомих причин почала телефонувати в домофон ОСОБА_8 та вимагати в грубій формі відчинити двері є поведінкою, яка сприяла ситуації що склалась.
В своїх показах ОСОБА_8 вказав, що наміру грабувати будь-кого в нього не було, мотив забрати гаманець у потерпілої виник вже на вулиці. При цьому жодних погроз чи фізичного насильства до потерпілої, з його сторони, не застосовувалось, що також повинно було враховуватись судом.
Крім того, суд не в повній мірі врахував особу обвинувачуваного та його соціальний та сімейний стан. ОСОБА_8 має дружину, постійне місце проживання, працює неофіційно, на обліках не перебуває.
Звертає увагу на висновки суду першої інстанції щодо задоволення цивільного позову, а саме недоведеності завданої матеріальної шкоди (яка ґрунтується лише на словах потерпілої) та безпідставності моральної шкоди, адже потерпіла в судовому засіданні жодним чином не обґрунтувала підстави задоволення моральної шкоду та взагалі в чому вона проявляється. Натомість суд задовольнив вказані вимоги частково, не навівши при цьому доказів наявності такої шкоди та її розміру.
Вважає, що є всі підстави для пом`якшення призначеного його підзахисному покарання та застосування ст. 75 КК України та зменшення розміру задоволеної як моральної так і матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, прокурора який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляція захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи і ніким із учасників процессу не оспорюються.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.186 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися учасниками процесу.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який згідно з досудовою доповіддю представника органу пробації має високі ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства (т.2 а.п.74-75), офіційно не працевлаштований, осудний, на обліках в лікарнях не перебуває, раніше судимий, одружений, відомості щодо зміни останнім прізвища та паспорт з цього питання не змінено і не зареєстровано. Врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також факт порушення раніше обвинуваченим умов іспитового строку, під час якого було вчинено інший злочин, відсутність офіційної роботи в обвинуваченого, а тому обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання в межах санкцій ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі без застосування ст.ст. 69, 75 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння останнім нових кримінальних правопорушень.

Безпідставними є доводи сторони захисту стосовно того, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав вину та щиро покаявся, не оспорював фактичних обставин справи, активно сприяв розкриттю злочину, що проявлялось у надані правдивих показань, як на досудовому слідстві так і у суді, вибачився перед потерпілою та повністю усвідомив свою вину, що вказує на наявність декількох пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину фактично визнав частково, заперечував низку доведених судом першої інстанції обставин, четвертий раз притягається до кримінальної відповідальності за умисні злочини. Крім того, зважаючи на дані досудової доповіді представника органу з питань пробації, згідно з якими наявні високі ризики повторного вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та небезпеки для суспільства з його боку.

Також, безпідставними є доводи сторони захисту, що саме поведінка потерпілої спровокувала ОСОБА_8 на вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки як встановлено в судовому засіданні судом першої інстанції 26.10.2017 року потерпіла була запрошена друзями в гості та їй було повідомлено адресу, за якою треба було приїхати на АДРЕСА_2 , яку вона не пам`ятає. Вказану адресу вона повідомила працівнику таксі, який близько до 22 год. відвіз її на АДРЕСА_2 . Вона знайшла в будинку під`їзд із квартирою АДРЕСА_3 , до якої її запрошували, та подзвонила в домофон. Але вона не знала, що працівник таксі помилився корпусом будинку, до якого її запрошували, а тому не знала, що дзвонила у домофон стороннім людям. На дзвінок відповів обвинувачений ОСОБА_8 , якого вона раніше не знала, відмовившись відчиняти їй двері. Потім вона відійшла приблизно на 5 метрів від під`їзду і намагалася з`ясувати у друзів телефоном чому їй не відчинили, які повідомили, що ніхто в двері не дзвонив. При цьому, через декілька хвилин після дзвінка у домофон, на вулицю вийшов ОСОБА_8 , на обличчі якого була маска (балаклава) з великим прорізом для очей, почав сварити її з приводу того, що вона дзвонила в домофон. Так як вона нещодавно розрахувалася із працівником таксі, тому в руці тримала гаманець з грошима. У цей час обвинувачений шляхом ривку вихопив із її рук гаманець, із яким втік за будинок. З самого початку події потерпіла вважала, що її розігрують товариші, які запросили в гості, та вона думала, що обвинувачений їх знайомий.

Доводи захисту стосовно не врахування в повній мірі судом першої інстанції особи обвинувачуваного та його соціальний та сімейний стан, а саме те, що ОСОБА_8 має дружину, постійне місце проживання, працює неофіційно, на обліках не перебуває є безпідставними, оскільки при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, осудний, на обліках в лікарнях не перебуває, раніше судимий, одружений та згідно з досудовою доповіддю представника органу пробації має високі ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства (т.2 а.п.74-75), вчетверте притягається до кримінальної відповідальності за умисні злочини, а тому підстав для застосування ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів враховуючи рівень репутації обвинуваченого, який четвертий раз притягується до кримінальної відповідальності, погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно не взяття до уваги показань обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ним у гаманці потерпілої було виявлено 70 грн. та інших коштів там не було, оскільки дані показання спрямовані на пом`якшення власної відповідальності за вчинене.

Крім того, дані показання обвинуваченого повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка чітко визначила суму грошей, які були в гаманці, та були викрадені: 900 грн. та 100 Євро, пояснивши, що за збігом обставин перед злочином у таксі перевіряла їх наявність та кількість, є логічними та послідовними із самого початку кримінального провадження та підтверджуються та узгоджуються із іншими доказами, серед яких заява про вчинений злочин та протокол проведення слідчого експерименту (т.1 а.п.11, 16- 17) у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2018 року стосовно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4