137/730/18

У Х В А Л А
11.07.2018р. смт. Літин
В провадженні Літинського районного суду Вінницької області пребуває обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні.
Потерпілим ОСОБА_1 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.
До суду надійшло клопотання цивільного позивача ОСОБА_1 про забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Man», модель TGX 26.400, загальний вантажний контейнеровоз, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Заява мотивована тим, що відповідач ТОВ «Болеко», з метою уникнення майнової відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, може відчужити транспортний засіб.
Суд, дослідивши матеріали провадження вважає, що клопотання цивільного позивача, не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Так, згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов може забезпечуватись зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно преамбули Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»: забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
В п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наведено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З аналізу наведених вище норм Цивільного процесуального кодексу України, а також роз`яснень Постанови пленуму Верховного суду України вбачається, що суд може забезпечити позов, за умови встановлення судом обставин, що між сторонами дійсно виник спір та у випадку реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення цивільного позову.
Разом з тим, цивільний позивач в клопотанні нічим не мотивував вимогу про забезпечення позову, не навів жодного реального ризику та не представив будь-яке документальне підтвердження тому, що відповідач по справі здійснює чи має реальний намір будь-яким чином здійснити реалізацію свого майна, зокрема й шляхом укладення цивільно-правових угод чи подібних дій.
З позовної заяви вбачається, що на думку позивача, розмір матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням позивачу відповідачем ТОВ «Болеко», становить 12 000 гривень матеріальної шкоди, та 85 324 грн. моральної шкоди. Задоволення клопотання безперечно порушить принцип ЦПК України щодо співмірності забезпечення позову та заявлених позивачем вимог.
З огляду на викладене в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст. 170, 171, 172, 372 КПК України ст.ст. 150-152 ЦПК України, суд,
Ухвала судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання її копії.
Суддя:П. В. Гопкін