УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

володільця майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_6 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 13.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 368-3 КК України,

В С Т А Н О В И В :

18.10.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 13.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 368-3 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 12.10.2018 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 5880 доларів США; мобільний телефон «Samsung Galaxy A6», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Клопотання мотивоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000087 від 13.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 368-3 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей і документів, що мають значення для вказаного кримінального провадження або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 5880 доларів США; мобільний телефон «Samsung Galaxy A6», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Порядок тимчасового вилучення майна регламентовано ст. 168 КПК України, відповідно до якої, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку.

У відповідності до ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Беручи до уваги, що санкцією ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 368-3 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3-х до 7-ми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років, з конфіскацією майна, а ОСОБА_7 може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив задовольнити його.

Володілець майна ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_4 заперечили щодо поданого клопотання, оскільки грошові кошти та мобільний телефон, вилучені в ході обшуку, належать ОСОБА_5 , яка не має будь-якого відношення до кримінального провадження, в межах якого порушено питання про арешт майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, володільця майна та її представника, прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження № 0000087 від 13.06.2018 року вбачається, що в цьому кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 368-3 КК України.

Згідно з даними, що містяться у протоколі обшуку від 12.10.2018 року, слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000087 від 13.06.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2018 року провела обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності власника житла ОСОБА_7 .

Під час згаданого обшуку, в кімнаті № 2 (дитяча) було виявлено та вилучено грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт, крім того, ОСОБА_7 видала мобільний телефон «Samsung Galaxy A6» золотистого кольору.

Як з`ясовано в ході розгляду клопотання, що не було спростовано прокурором, володільцем зазначеного тимчасово вилученого майна є ОСОБА_5 , яка є однією із власників згаданої квартири, де проведено обшук.

При цьому, ОСОБА_5 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, а відтак не входить до кола осіб, на майно яких в силу вимог ч. 5 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Та обставина, що відповідно до постанови старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.10.2018 року, вилучені під час обшуку 12.10.2018року грошові кошти та мобільний телефон, визнано речовими доказами, не може слугувати підставою для накладення арешту на це майно, так як матеріалами клопотання не доведено, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».

Таким чином, враховуючи положення Кримінального процесуального кодексу України, практику Європейського суду з прав людини, на переконання слідчого судді, накладення арешту на грошові кошти та мобільний телефон, вилучені під час обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , володільцем яких є ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, тоді як остання не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, за умови індивідуальної відповідальності особи за вчинення злочину, призведене в даному випадку до порушення справедливого балансу між інтересами ОСОБА_5 , гарантованими їй законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, відсутність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_6 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087 від 13.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 368-3 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 12.10.2018 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя