Справа № 206/4877/18
Провадження № 1-кп/206/366/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2018 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000736 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, маючого неповну загально-середню освіту, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 09.07.2018 року о 21:12 годині, спільно із ОСОБА_6 , проходячи повз кав`ярню «Франсуа», яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, буд. № 26, звернув увагу на літню площадку вказаної кав`ярні, на якій знаходились два металевих стільця і стіл. Після цього ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_3 пожартувати над працівниками даного закладу, зімітувавши зникнення зазначених меблів, на що останній погодився. Далі ОСОБА_6 , підійшовши до входу кав`ярні «Франсуа», взяв два стільця та відніс їх на відстань близько 10 метрів вліво від входу до кав`ярні, зупинившись при цьому біля будинку № 26-А по вул. Семафорна в м. Дніпро, а ОСОБА_3 в свою чергу відніс стіл до ОСОБА_6 на те ж саме місце. Побачивши, що ніхто з працівників кафе не реагує на їх дії, ОСОБА_6 виказав ОСОБА_3 бажання повернути меблі на місце, однак останній проігнорував його прохання, після чого ОСОБА_6 , відмовився від будь-яких подальших дій та покинув зазначене місце, залишивши ОСОБА_3 на самоті.

В цей момент у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, що належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 в той же день та час, знаходячись в тому ж місці, діючи умисно, таємно, з корисливого мотиву, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав чуже майно, що належить ФОП ОСОБА_7 , а саме два стільця та стіл, та з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2118/18 від 24.07.2018 року, ОСОБА_3 спричинив

ФОП ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2810,57 гривень (дві тисячі вісімсот десять гривень, п`ятдесят сім копійок)..

11.09.2018 року між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, за наданням потерпілою ОСОБА_7 письмової згоди на укладання угоди, та обвинуваченим ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 468, 469, 472, 473, 474 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ними угоди.
В судовому засіданні було надано письмову згоду потерпілої ОСОБА_7 на укладання угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Отже, прокурор, вважаючи, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України, просив затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_3 також просив затвердити дану угоду з прокурором і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 обвинувачується, згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК, а також наслідки укладення, затвердженої даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Дана угода, на думку суду, відповідає вимогам ст. 472 КПК України та може бути затверджена і по ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, за якою слід призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь експертної установи документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Речові докази по справі суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 100 КПК України залишити власнику.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 472, 473, 475, 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 11.09.2018 року, укладену між прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.
ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`тдисяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадн, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_9 (р/р КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , ОКПП ) витрати за проведення судово-товарознавчої № 2118/18 від 24.07.2018 року у розмірі 300 грн.

Речові докази по справі:
- металеві стільці «Loft» виробник «Signal» в кількості 2-х шт.. жовтого та червоного кольору та стіл «BLOKNUS» чорного кольору залишити власнику;
- CD-R диск білого кольору залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1