Номер провадження: 11-кп/785/685/18
Номер справи місцевого суду: 513/1266/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Саратського районного суду Одеської області від 21.02.2018 року у кримінальному провадженні №0000497, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, зареєстровану та проживаючу по АДРЕСА_1 , громадянки України, учениці 9 класу Плахтіївської загальноосвітньої школи №3 І-ІІІ ступенів, непрацюючу, раніше не судиму,
визнано винною та засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.104, 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ст. 105 КК України, ОСОБА_8 звільнено від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, ОСОБА_9 строком на 1 (один) рік.

Вироком суду вирішені питання процесуальних витрат та речових доказів.

встановив:

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за те, що вона 09 жовтня 2017 року приблизно о 16 годині, знаходячись у приміщенні корпусу молочно - товарної ферми №5 СВК «Родина», розташованої на західній околиці с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні корпусу молочно - товарної ферми №5 СВК «Родина», виконувала свої обов`язки та не звертала на неї уваги, умисно, таємно викрала з кишені халату потерпілої, який знаходився в приміщенні вказаного корпусу, належне останній майно, а саме: мобільний телефон марки «Lenovo-A1000m», вартістю 1040 гривень, чохол рожевого кольору, вартістю 80 гривень, флеш-карту микро-сд V-4gb, вартістю 100 гривень, стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн., на рахунку якого знаходились грошові кошти в сумі 40 гривень, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1285 гривень, після чого з місця скоєння злочину зникла. Розпорядившись викраденим на власний розсуд.

На даний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання суду першої інстанції на застосування до ОСОБА_8 дії ст.ст. 75, 76, 104 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої, зазначає, що вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.2 ст.1 ст.413 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Прокурор вказує, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 судом було одночасно застосовано два різновиди звільнення, а саме звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст.ст. 75, 104 КК України, та звільнення від призначеного покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру строком на 1 рік, на підставі ст. 105 КК України, що є недопустимим і свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачена, її законний представник, захисник та потерпіла були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явились, від обвинуваченої та її законного представника надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без їх участі, а захисник та потерпіла про причину неявки не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 частини 1 статті 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильність його кваліфікації в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому не перевіряються апеляційним судом.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при вирішенні питання про призначення неповнолітній ОСОБА_8 покарання суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачена на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання та до неї можна застосувати вимоги ст. 105 КК України, звільнивши останню від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, про що зазначив у мотивувальній частині вироку (а. с. 114).

Однак, в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції помилково застосував поряд з цим до неповнолітньої ОСОБА_8 ст. ст. 75, 76, 104 КК України, зазначивши в мотивувальній та резолютивній частинах вироку про звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням.

Розділом XV КК України передбачено особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх.

В частині першій статті 105 КК України зазначено, що неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Статтею 104 КК України передбачено можливість звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, діючим Кримінальним кодексом України передбачено дві самостійні особливості кримінальної відповідальності неповнолітніх, а саме: звільнення неповнолітніх від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 104 КК України, та звільнення неповнолітніх від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачене ст. 105 КК України.
Тому, застосування судом першої інстанції ст. ст. 75, 76, 104 КК України при звільненні неповнолітньої ОСОБА_8 від покарання взагалі із застосуванням до неї примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 105 КК України, є помилковим та свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що в даному випадку становище неповнолітньої обвинуваченої не погіршується, а тому вважає необхідним вирок в цій частині змінити та привести його у відповідність до вимог чинного законодавства.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок зміні в частині призначення неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівки суду щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 вимог ст. ст. 75, 76, 104 КК України.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Саратського районного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 , засудженої за ст.185 ч.1 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку суду щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 вимог ст. ст. 75, 76, 104 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 (один) рік.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4