АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 14 червня 2018 року, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року,

за участю: прокурора представника власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на речі, документи та грошові кошти, які були вилучені 25 січня 2018 року під час обшуків за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , обшуку автомобіля Mercedes-Benz ML-350 2007 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває в користуванні ОСОБА_10 , за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 та за місцем проживання ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 .
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, та з метою збереження речових доказів, на нього необхідно накласти арешт.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року в частині накладення арешту на майно ОСОБА_6 вилученого за адресою: АДРЕСА_2 .
Щодо строку апеляційного оскарження адвокат зазначає, що копію ухвали про накладення арешту на майно отримав лише 13 квітня 2018 року, а отже, вважає, що строк на оскарження не пропущений.
Автор апеляційної скарги зазначає, що обшук за місцем проживання ОСОБА_6 проведено 25 січня 2018 року, а клопотання слідчого про арешт майна було подано 29 січня того ж року, що є порушенням строку подачі такого клопотання, визначеного КПК України.
Вважає, що слідчий суддя при накладенні арешту, дійшов хибного висновку, що вказане майно є речовим доказом, оскільки в матеріалах клопотання відсутня вмотивована постанова про визнання вилученого майна речовим доказом, а також будь-які інші відомості, які б давали підстави вважати, що вилучене майно містить ознаки речового доказу.
Додає, що вилучене майно ОСОБА_6 не є предметом злочину, не містить на собі родових ознак за якими його можна ідентифікувати як речовий доказ, а також має легальне походження та відповідають сумі заощаджень працюючого громадянина.
Також адвокат посилається і на те, що в матеріалах кримінального провадження і клопотання про арешт майна відсутні будь-які відомості про особу потерпілого, цивільний позов не заявлявся, а отже відсутні підстави для накладення арешту з відповідною метою.
Крім того, на думку автора апеляційної скарги, слідчим та прокурором при зверненні до суду з одним клопотанням про накладення арешту на майно допущено грубу помилку, оскільки зазначено трьох підозрюваних, співучасть у вчиненні злочину яких судом ще не доведена, як наслідок не дотримано принципу індивідуалізації кримінальної відповідальності і покарання.

Оскільки дана ухвала оскаржена тільки адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах його апеляційної скарги, а щодо інших осіб, на майно яких накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, кожен з яких підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, поновивши строк на апеляційне оскарження, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що розгляд клопотання слідчого відбувся без участі власника майна, оскаржувану ухвалу слідчого судді від 21 березня 2018 року адвокат отримав лише 13 квітня 2018 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, прокуратурою міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 22 червня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000796, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 5 ст. 185, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що співробітниками поліції ВП на станції Київ-Пасажирський Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві діючи за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди, на території оперативного обслуговування здійснюють прикриття організованих злочинних угрупувань кишенькових крадіїв, а також вживають заходів по недопущенню документування їх протиправної діяльності та притягнення до встановленої законом відповідальності.
Встановлено, що до вищезазначеного злочину причетний, зокрема і ОСОБА_6 та інші.

25 січня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 364 КК України.

25 січня 2018 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено:

- ноутбук ASUS модель Х54Н mb ver : K54LY s/n B9NOAS773676394 з зарядним пристроєм;
- два конверта з пін-кодами до банківських карток;
- флеш носій білого кольору з написом Verbatim;
- флеш носій чорного кольору з написом GoodRam 32gb;
- грошова купюра номіналом 500 гривень JIB 6417879;
- грошова купюра номіналом 500 гривень ВВ 7109538;
- грошова купюра номіналом 500 гривень ЗД 2200116;
- грошова купюра номіналом 500 гривень 33 6920883;
- грошова купюра номіналом 500 гривень БР 0195692;
- грошова купюра номіналом 500 гривень СЗ 6883571;
- грошова купюра номіналом 500 гривень УЗ 5448421;
- грошова купюра номіналом 500 гривень ФБ 1116261;
- грошова купюра номіналом 500 гривень ФБ 3702083;
- грошова купюра номіналом 500 гривень ВБ 0019657;
- грошова купюра номіналом 500 гривень ВГ 8507092;
- грошова купюра номіналом 500 гривень ФГ 7139570;
- грошова купюра номіналом 200 гривень ЕД 4276509;
- грошова купюра номіналом 100 гривень УП 2049703;
- грошова купюра номіналом 100 гривень УЕ 6300786;
- грошова купюра номіналом 100 гривень УМ 3990353;
- грошова купюра номіналом 100 євро S2;

- грошова купюра номіналом 50 євро S2;
- грошова купюра номіналом 100 доларів США КК 55413942С;
- грошова купюра номіналом 100 доларів США HL38316129Е;
- грошова купюра номіналом 100 доларів США КК 07514520D;
- грошова купюра номіналом 100 доларів США АВ 96561248J.
26 січня 2018 року слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_13 , за погодженням прокурора у провадженні прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене за вищевказаною адресою 25 січня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року зазначене клопотання було задоволено.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Під час розгляду апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000796, в частині накладення арешту на майно, яке виявлено та вилучено 25 січня 2018 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , слідчий суддя, як вбачається з матеріалів провадження, заслухав пояснення прокурора та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, та з метою збереження речових доказів, на нього необхідно накласти арешт.

Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештоване майно з великою вірогідністю може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_14 від 25 січня 2018 року про визнання його речовим доказом, яка була надана прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції. Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_6 , з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК

Що стосується доводів автора апеляційної скарги з приводу того, що обшук за місцем проживання ОСОБА_6 проведено 25 січня 2018 року, а клопотання слідчого про арешт майна було подано 29 січня того ж року, що є порушенням строку подачі такого клопотання, визначеного КПК України, то вони є непереконливими, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, слідчий ОСОБА_8 , за погодженням прокурора ОСОБА_15 , звернувся з відповідним клопотанням до місцевого суду 26 січня 2018 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції (а.п. 2), а тому строк на подачу клопотання не пропущено.

Безпідставними вважає колегія суддів і посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя при накладенні арешту дійшов хибного висновку, що вказане майно є речовим доказом, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурором було надано постанову від 25 січня 2018 року про визнання арештованого майна речовим доказом.

Твердження автора апеляційної скарги про те, що в матеріалах кримінального провадження і клопотання про арешт майна відсутні будь-які відомості про особу потерпілого, цивільний позов не заявлявся, а отже відсутні підстави для накладення арешту з відповідною метою, колегія суддів вважає надуманими, оскільки як вбачається зі змісту клопотання органу досудового розслідування, метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_5 з приводу того, що слідчим та прокурором при зверненні до суду з одним клопотанням про накладення арешту на майно допущено грубу помилку, оскільки зазначено трьох підозрюваних, співучасть у вчиненні злочину яких судом ще не доведена, як наслідок не дотримано принципу індивідуалізації кримінальної відповідальності і покарання, то вони є голослівними, оскільки органом досудового розслідування дотримано вимоги, передбачені ч. 2 ст. 171 КПК України. Крім того, вказаним Кодексом не встановлено обмежень щодо кількості осіб, на майно яких необхідно накласти арешт. Водночас, до повноважень слідчого судді не належить доводити співучасть осіб у вчиненні злочину.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по провадженню не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року, в частині задоволення клопотання слідчого першого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та накладення арешту на речі, документи та грошові кошти, які були вилучені 25 січня 2018 року під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , і які перераховані в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2341/2018 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_16 Доповідач: ОСОБА_1