АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №629/1445/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/1307/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України

29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.12.2017р. відносно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимий:

- 17.07.2000р. Лозівським районним судом Харківської області за ст.ст.81 ч.2, 81 ч.3, 89 ч.1 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 25.05.2004р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.186 ч.2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 23.07.2013р. Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі,
засуджений за ч.1 ст.121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Згідно вироку, 08.03.2017р. близько 02год. біля будинку №5 на мікрорайоні в смт. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, між ОСОБА_8 та раніше не знайомим йому ОСОБА_9 виник конфлікт, який переріс у бійку. В ході сутички у ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів раптово виниклих неприязних стосунків, діючи з метою спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , дістав із кишені розкладний ніж та, тримаючи його в правій руці, наніс ОСОБА_9 вказаним ножем один удар в ліву частину тулуба, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного тороко-абдомінального поранення грудної клітини зліва в проекції 10 межребер`я по передньопідпахвової лінії з пошкодженням по ходу раневого каналу лівого купола діафрагми та селезінки, яке ускладнилося внутрішньочеревним крововиливом, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (згідно п.2.1.3 Правил судового-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року).
В апеляційній скарзі захисник не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію просить вирок суду змінити, пом`якшивши призначене покарання шляхом застосування положення ст.75 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який вважав апеляційні вимоги безпідставними, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду (т.2 а.с.9-13), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах. При цьому сам обвинувачений ОСОБА_8 винним себе визнав частково, не заперечував, що саме з його вини потерпілий отримав травму, та надав пояснення наведені у вироку.
Таким чином, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 , що виразилися в умисному нанесенні удару ножем в грудну клітину ОСОБА_9 , правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Виходячи з вищенаведеного, перевіряючи апеляційні доводи, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Згідно ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , районний суд вказав, що врахував: тяжкість вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 2004р. перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу вживання алкоголю, не військовозобов`язаний, не одружений, за місцем проживання характеризується формально, не працює.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлені, проте обтяжуючими покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Посилання апелянта на наявність щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання то колегія суддів вважає його безпідставним оскільки щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася але даних про таку оцінку своїх дій ОСОБА_8 у матеріалах справи не має.
Крім того, Касаційний кримінальний суд Верховного суду у своїй постанові від 22.03.2018р. в справі №759/7784/15-к розтлумачив, поняття «щире каяття», таким чином, що воно крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще повинно включати й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину.
З приводу аргументації щодо активного сприянню розкриттю злочину то колегія суддів виходить із того, що активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, тобто встановленні всіх обставин вчинення злочину, винних осіб, а також у виявленні причин та умов злочину. Тож, наявність такої оцінки повинні були зробити насамперед органи досудового слідства. Проте, в обвинувальному акті така поведінка обвинуваченого не зазначена, а тому у суду немає підстав для врахування цієї обставини в якості обставини, що пом`якшує покарання.
Крім того, сама позиція обвинуваченого, наведена у вироку, спростовує наявність з його боку активного сприянню розкриттю злочину.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 до цього вже неодноразово судимий, достатньо тривалий час провів у місцях позбавлення волі і не став на шлях виправлення, а вчинив новий, тяжкий, умисний злочин при вище встановлених обставинах за відсутністю пом`якшуючих обставин і за наявність обтяжуючих, а тому, апеляційна інстанція не знаходить підстав для застосування до нього положення ст.75 КК України.
Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що районний суд правильно не застосував положення ст.75 КК України до обвинуваченого при призначенні покарання, яке не можна вважати явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.12.2017р. відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді