ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2018 року

м. Київ
справа №226/868/16-к
провадження №51-222км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221,за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тореза Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , судимого за вироком Димитровського міського суду Донецької області від 9 лютого 2005 року за ч. 1 ст. 115 КК до 10 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст.115 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Димитровського міського суду Донецької області від 27 лютого 2017 року ОСОБА_9 засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 22 червня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 залишив без зміни і зарахував йому до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 4 березня 2016 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 948 днів, та строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 22 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме 2 (два) дні, а всього 950 днів.

Засудженого ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він, будучи судимим за вчинення умисного вбивства, 3 березня 2015 року близько 22:30, перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 ), у стані алкогольного сп`яніння, за обставин, зазначених у вироку, на грунті раптово виниклих неприязних відносин скоїв умисне вбивство, тобто умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 . За висновком судово-медичної експертизи причиною смерті потерпілого стала закрита тупа травма грудної клітки та живота з наявністю численних закритих переломів грудини і ребер, травматичних розривів м`язів серця і серцевої сорочки, легенів, печінки, селезінки, які ускладнились об`ємними крововиливами в грудну та черевну порожнини з розвитком гострої масивної крововтрати.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вважає свою вину у вчиненому злочині недоведеною, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- винесений вирок (мотивувальна частина) містить сфальсифіковані, непідтверджені доказами висновки;
- все було розглянуто однобічно та необ`єктивно, лише на припущеннях та домислах слідчих, прокурора та суддів;
- суд першої інстанції та апеляційний суд не взяли до уваги тих його показань та доводів, які він дав у суді, а спиралися лише на ті показання, які він давав під час слідства;
- не звернено уваги на те, що немає прямих показань свідків стосовно того, чи бив він потерпілого, ніхто ніде цього не підтверджує;
- експертизою не встановлено жодних прямих доводів його причетності до скоєного, вини, не виявлено кров`яних або інших плям, що вказували б на його винуватість;
- його бив працівник поліції, вимагав, щоб він визнав себе винуватим у вбивстві потерпілого, а також працівники поліції били його співмешканку, слідчий погрожував їй засудженням до позбавлення волі, якщо вона не надасть свідчень проти ОСОБА_9 особисто, крім того прокурор примушував його співмешканку дати показання, що він вчинив вбивство потерпілого з ревнощів.

Позиції учасників судового провадження
Покурор надав Суду заперечення на касаційну скаргу.
Від інших учасників судового розгляду заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу з доповненнями до неї. Разом з цим захисник доповнив доводи касаційної скарги тим, що у ОСОБА_9 не було мотиву вбивства, а також судом не надано оцінки наявності бруду на одязі потерпілого.
Прокурор вважав судові рішення щодо ОСОБА_9 законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК)суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного доводи у скарзі в частині оцінки доказів, у тому числі показань, не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Судом повно та всебічно досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження докази, а саме: пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколи огляду від 04 березня 2016 року, слідчого експерименту від 05 березня 2016 року, 22 квітня 2016 року, висновки судових експертиз від 25 квітня 2016 року, 19 травня 2016 року, речові докази, на підставі сукупності яких суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_9 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 та правильно кваліфікував його дії за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК.
При винесенні вироку суд першої інстанції врахував:
- що 4 березня 2016 року о 00:20 до чергової частини поліції надійшло повідомлення від фельдшера ОСОБА_16 про те, що в будинку АДРЕСА_2 помер потерпілий (т. 1, а.п. 1);

- протокол огляду місця події від 4 березня 2016 року з фототаблицею до нього, зі змісту якого вбачається, що за місцем проживання обвинуваченого та його співмешканки у приміщенні веранди на підлозі було виявлено труп потерпілого, який лежав на спині, з тілесними ушкодженнями в ділянках голови й обличчя та деформованою грудною кліткою. В процесі цієї слідчої дії на лутці дверей у веранді будинку, футболці та наволочці на подушці було виявлено нашарування речовини бурого кольору (т. 1, а.п. 9-21);

- висновок судово-медичної експертизи від 25 квітня 2016 року, з якого вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа потерпілого виявлено, що причиною смерті потерпілого стала закрита тупа травма грудної клітки і живота з наявністю численних закритих переломів грудини і ребер, травматичних розривів м`язів серця і серцевої сорочки, легенів, печінки, селезінки, які ускладнились об`ємним крововиливами в грудну та черевну порожнини з розвитком гострої масивної крововтрати. Смерть потерпілого настала приблизно за 3-4 години до моменту огляду трупа на місці його знаходження. Після отримання зазначених вище поєднаних травм тіла потерпілий не міг здійснювати будь-яких осмислених дій (ходити, повзти, розмовляти тощо). В результаті судово-токсикологічного дослідження крові та сечі трупа потерпілого виявлено вміст спирту етилового в крові 3,28%, сечі 3,14%, що свідчить про вживання потерпілим спиртних напоїв незадовго до смерті та відповідає алкогольному сп`янінню тяжкого ступеня (т. 1, а.п. 31-36);
- під час слідчого експерименту 5 березня 2016 року з проведенням фотографування та відеозапису за участю обвинуваченого ОСОБА_9 в присутності його захисника ОСОБА_19 та двох понятих обвинувачений не заперечував проти проведення цієї слідчої дії, добровільно бажав давати показання, підтверджував, що заходи фізичного та психологічного впливу на нього не здійснювалися та показав, як 3 березня 2016 року приблизно о 20:40 між ним та потерпілим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, в будинку, де вони мешкали втрьох, відбувся конфлікт з приводу того, що потерпілий бажав лягти у ліжко в брудному одязі. Під час конфлікту ОСОБА_9 придавив потерпілого, який лежав на підлозі в коридорі, з силою ногою у грудину, тримав 10 секунд та запропонував потерпілому піти з дому. Коли обвинувачений останній раз вийшов до коридору, потерпілий був неживий, він викликав швидку та поліцію (т. 1, а.п. 94-116);
- при проведенні слідчого експерименту 22 квітня 2016 року з фото- та відеозйомкою за участю обвинуваченого і його захисника ОСОБА_19 у присутності двох понятих обвинувачений змінив раніше надані ним показання та показав, що потерпілого не бив (т. 2, а.п. 52-60);
- зі змісту протоколів слідчих еспериментів з ОСОБА_20 від 10 березня 2016 року та 11 травня 2016 року вбачається, що після повернення її та ОСОБА_9 від ОСОБА_21 лаявся на ОСОБА_10 , тому що той знову був п`яним, спав одягненим, пропонував йому йти додому, вона чула удари-хлопки та бачила, як декілька разів обвинувачений ударив потерпілого ногою в грудну клітку, казав їй, що, мабуть, сильно побив останнього (т. 1, а.п. 181-202; т.2, а.п. 145-164);

- крім того, зі змісту висновку судової психолого-психіатричної експертизи №366 від 13 квітня 2016 року вбачається, що внаслідок вживання алкоголю ОСОБА_9 має емоційно-вольову неврівноваженість (т. 1, а.с. 213-219).

З урахуванням зазначеного доводи сторони захисту про відсутність мотиву вбивства є безпідставними.

Крім того, судом враховано, що згідно з висновком судово-медичної імунологічної експертизи від 21 березня 2016 року №511 при серологічному дослідженні крові в сліді на фрагменті наволочки виявлено тільки антиген Н, що не виключає можливості походження крові на цьому фрагменті і від потерпілого. (т.1, а.п. 177-179).

Суд також взяв до уваги, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні вбивства підтверджується численними висновками судово-імунологічних експертиз про наявність на його одязі, а саме джинсових брюках та шкарпетці чорного кольору, крові, яка могла також належати потерпілому. Твердження співмешканки про те, що на обвинуваченому в день події були шкарпетки червоного кольору, суперечить даним протоколу огляду шкарпеток чорного та червоного кольору, калош чорного кольору, джинсових брюк синього кольору, сорочок білого та сірого кольору, які булищо підтверджується його письмовою заявою від 04 березня 2016 року, протоколом огляду цих речей та постановою про визнання їх речовими доказами.
Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вбивстві потерпілого також судом було зроблено з врахуванням численних показань свідків:
- свідок ОСОБА_22 підтвердила, що після виклику швидкої вона як фельдшер побачила в будинку труп потерпілого, ОСОБА_9 та його співмешканку, на лутці дверей та наволочці у спальній кімнаті помітила сліди крові. Співмешканка повідомила, що між ОСОБА_9 та потерпілим відбулась бійка;

- свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дали показання про те, що співмешканка обвинуваченого повідомила їм, що між обвинуваченим, який доводиться їм дядьком, та потерпілим відбулася бійка, після чого останній помер;
- свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були понятими при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого, підтвердили, що він добровільно розповів про обставини події злочину та показав на місці, яким чином завдав тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому показання обвинувачений давав добровільно, ніякого психологічного та фізичного тиску як з боку прокурора, так і з боку працівників поліції на нього не здійснювалося.
Таким чином, доводи касаційної скарги засудженого про те, що кримінальне провадження щодо вбивства ним потерпілого було сфабриковано слідчим, оскільки він його не вчиняв, не є слушними та спростовуються сукупністю безперечних доказів, які містяться у кримінальному провадженні, досліджені в судовому засіданні та оцінені судом при ухваленні вироку.
Посилання ОСОБА_9 на те, що суд посилався лише на ті показання, які він давав під час досудового слідства, є необгрунтованими, оскільки його показання в суді першої інстанції були належним чином викладені у вироку і їм надано відповідну оцінку.
При цьому суд першої інстанції ретельно проаналізував показання обвинуваченого, який категорично заперечував у суді свою винуватість в умисному вбивстві потерпілого, та надав їм оцінку як неправдивим та таким, що були дані обвинуваченим з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Судом було також враховано, що пояснення ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , дані в судовому засіданні спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, поясненнями самого обвинуваченого під час слідчого експерименту 5 березня 2016 року, свідка ОСОБА_11 під час слідчих експериментів 10 березня та 13 квітня 2016 року та висновками судово-медичних експертиз, в яких чітко визначено, що потерпілий ОСОБА_10 після спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у причинному зв`язку з його смертю, не міг здійснювати будь-яких дій, у тому числі ні ворушити руками, ні розмовляти, ні пересуватись тощо. Живим потерпілий міг залишатися не більше 10 хвилин. Крім того, час настання смерті потерпілого, визначений у висновку судово-медичного експерта, узгоджується з інформацією про з`єднання мобільного телефону, яким користувалися ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з якої вбачається, що у гості до ОСОБА_21 і ОСОБА_11 пішли після 18:23, а повернулись до 20:20.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
З урахуванням зазначеного судом обґрунтовано було враховано дані щодо проведення слідчого експерименту як самостійне процесуальне джерело доказів, а саме документ.
Суд, ураховуючи повідомлені свідком ОСОБА_23 обставини, дані, викладені у протоколі огляду місця події від 4 березня 2016 року, та інформацію метеорологічної станції також встановив, що характер забруднень на одязі потерпілого вказує на походження з неприбраного будинку.
З урахуванням наведеного Суд погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що дії ОСОБА_9 за встановлених судом обставинохоплюються диспозицією п.13 ч.2 ст.115 КК та їх правильно кваліфіковано за цією статтею.
Доводи засудженого в касаційній скарзі про те, що його бив працівник поліції та вимагав, щоб він визнав себе винуватим у вбивстві потерпілого, а також працівники поліції били його співмешканку, а слідчий погрожував їй засудженням до позбавлення волі, якщо вона не надасть свідчень проти нього особисто, що прокурор примушував його співмешканку дати показання про те, що він вчинив вбивство потерпілого з ревнощів, є такими, що спростовуються численними доказами, а саме показаннями обвинуваченого, наданими в присутності захисника щодо добровільності надання ним показань з фактичних обставин справи та відсутності з боку працівників прокуратури та поліції будь-якого тиску при цьому, а також свідченнями співмешканки обвинуваченого зцього приводу і свідченнями понятих щодо відсутності при проведенні слідчих дій з боку сторони обвинувачення будь-якого тиску, постановою про закриття кримінального провадження за відсутністю фактів застосування стосовно обвинуваченого недозволених методів слідства (т. 4, а. п. 236-240).
Даних, які би свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не виявлено.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Такі рішення судів першої та апеляційної інстанцій узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, підстав для задоволення скарги та скасування судових рішень не встановлено.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 Перехідних положень КПК, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Димитровського міського суду Донецької області від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_24 ОСОБА_2 ОСОБА_3