АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,потерпілого ОСОБА_8 ,представника потерпілого-адвоката ОСОБА_9 апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року у кримінальному провадженні №0000534 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Балан, Ришканського району, Республіки Молдова, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, який має на утриманні восьмеро дітей, в тому числі шестеро неповнолітніх дітей, із середньою освітою, не працюючого, інваліда другої групи, раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого за ст. 286 ч.3 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України і йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання із трирічним іспитовим строком та покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення судових експертиз в сумі 8 тис. 929 грн. 80 коп. в дохід держави.Вирішена доля речових доказів.

Провадження№11-кп/794/423/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 286 ч.3 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора ОСОБА_5 із проханням скасувати судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий у зв`язку із неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність-а саме ст.75 КК України,внаслідок чого призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення через м`якість.

Твердить,що суд,звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням,належним чином не врахував ступеню тяжкості вчиненого злочину, непоправних тяжких наслідків,що настали та є невідворотними, у виді загибелі двох людей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також завдання середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_13 .
Вважає,що дані про особу обвинуваченого,обставини,що пом`якшують покарання,а також фактичні обставини справи давали суду підстави призначити мінімальне в межах санкції ч.3 ст.289 КК України покарання у виді позбавлення волі, а також додаткове покарання.

Інших апеляційних скарг на вирок суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді,доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу,доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для скасування вироку з обставин,на які посилався прокурор,такі ж доводи потерпілого ОСОБА_8 та його представника-адвоката ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає,що доводи прокурора про наявність підстав для ухвалення нового вироку в частині призначення покарання є слушними.

Районним та апеляційним судом встановлено, що 16.06.2015 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц-Віто» д/н НОМЕР_1 , в салоні якого в якості пасажирів перебували ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , рухався в умовах сильних опадів(дощу) автомобільною дорогою сполученням «Житомир-Чернівці-Тереблече» зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Хотин. Проїжджаючи 342 кілометр і 250 метрів вказаної дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не обрав безпечну швидкість руху, не переконавшись у безпечності виконаного ним маневру, в порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, перетнув дорожню розмітку 1.1. та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля передньою правою частиною із передньою лівою частиною зустрічного автомобіля марки «Мітсубіші Аутлендер» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «Мітсубіші Аутлендер» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_14 та пасажиру мікроавтобуса марки «Мерседес-Бенз-Віто» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_12 було спричинено смерть.
Пасажирам мікроавтобуса марки «Мерседес-Бенз-Віто» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Висновки районного суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження,а також загибель кількох осіб.
Відповідно до ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки вирок районного суду в частині доведеності винуватості та правильності кваліфікації діяння не оспорюється,судова колегія відповідно до ст. 404 КПК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 15.05.2006 року «Про практику постановлення вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ у апеляційному порядку» не наводить у вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорені апелянтом.
Згідно ст.50 КК України рішення суду в частині призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини,які пом`якшують і обтяжують покарання.
При цьому суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати ,зокрема,наслідки, що настали, характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.
Судова колегія вважає, що викладених вище вимог суд першої інстанції у повній мірі не дотримався.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд вказав,що враховує індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,яке є тяжким злочином,скоєним із необережності(у формі злочинної недбалості).
Обставинами,що пом`якшують покарання,суд врахував щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та добровільне відшкодування завданих збитків та моральної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Також суд зазначив,що потерпілі не мають претензій до обвинуваченого і просили не позбавляти його волі.
Враховуючи викладене,а також те,що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, бере активну участь у громадському та спортивному житті села, є інвалідом другої групи та потребує подальшого стаціонарного лікування, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відшкодовані моральна шкода та збитки, спричинені злочином,суд прийшов до висновку про можливість застосування вимог ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до положень ст.ст.3,27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Кожна людина має невід`ємне право на життя,і ніхто не може бути свавільно життя позбавлений.
Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод(ст.2) встановлено,що право кожного громадянина на життя охороняється законом.
Судова колегія вважає,що районний суд,приймаючи рішення про застосування вимог ст.75 КК України,формально зазначив,однак повною мірою не врахував,що вчинений ОСОБА_6 злочин,хоча і скоєний із необережності,проте відноситься до категорії тяжких.
Внаслідок його скоєння постраждалими є четверо осіб,при цьому гр-ни ОСОБА_14 та ОСОБА_12 загинули,і ці наслідки є непоправними,а потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_13 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження,що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Суд першої інстанції,вказавши,що враховує індивідуальний ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 діяння, неправильно посилався на те,що необережність як форма вини у даному випадку дістала вираз у виді злочинної недбалості,оскільки такі висновки суперечать фактичним обставинам провадження та змісту сформульованого у вироку обвинувачення,яке суд визнав доведеним. Із такого вбачається,що ОСОБА_6 ,проявивши неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях,грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України,внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем під керуванням ОСОБА_14 із настанням наслідків,що зазначені вище.
Як вбачається із заяви потерпілого ОСОБА_11 (т.2 а.п.201-203),а також його письмової заяви до апеляційному суді,застосування вимог ст.75 КК України потерпілий вважає необґрунтованим.
За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованим,а тому вирок суду в частині призначення покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок з підстав,що передбачені ст.407,409,413 ч.1 п.2,414,420 КПК України,оскільки внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність судом призначене покарання,яке через м`якість не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

При призначенні ОСОБА_6 покарання судова колегія враховує ступінь фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,яке є необережним тяжким злочином,обставини,за яких кримінальне правопорушення було скоєне.

Також колегія зважає на дані про особу обвинуваченого,який в силу ст.89 КК України не судимий, є інвалідом 2 групи,позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні шістьох неповнолітніх дітей,бере активну участь у громадському житті села.

Матеріали провадження не містять даних про те,що протягом тривалого періоду часу,який сплинув із моменту вчинення злочину(червень 2015 року), ОСОБА_6 вчиняв будь-які протиправні діяння,що також позитивно характеризує його особу.

Обставинами,що пом`якшують покарання,колегія враховує щире каяття обвинуваченого,активне сприяння розкриттю злочину,відшкодування шкоди потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_8 ,які не мають будь-яких претензій,а також відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 у розмірі,який потерпілий підтримав у суді першої інстанції.
Колегія враховує,що у районному суді потерпілий ОСОБА_11 не заявляв позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди із ОСОБА_6 ,а тому апеляційний суд позбавлений можливості приймати будь-які рішення в цій частині.При цьому потерпілий вправі заявити такі вимоги у порядку цивільного судочинства.
Обставин,які би обтяжували покарання,не встановлено.
Викладені вище пом`якшуючі покарання обставини,із врахуванням зазначених даних про особу винного,у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 діяння,а тому судова колегія вважає,що наявні підстави для застосування вимог ст.69 КК України та призначення обвинуваченому основного покарання нижче від найнижчої межі,що встановлена санкцією ч.3 ст.286 КК України.
Отже,подану прокурором апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,409,413,414, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст. 286 КК України покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Взяти ОСОБА_6 під варту у залі суду.Початок строку відбування покарання обчислювати з 29 жовтня 2018 року.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3