Постанова
Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ
справа № 754/453/14-к
провадження № 51-3845км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0014761, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Апатити Мурманської області, Російська Федерація, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу 14 травня 2008 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року ОСОБА_7 засуджено ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті особі.
24 жовтня 2013 року о 17:00 ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кафе «Ярославна» поблизу буд. 47 по вул. Закревського у м. Києві, в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав потерпілому ОСОБА_8 одного удару ножем у грудну клітину зліва, спричинивши тяжких тілесних ушкоджень, проте смерть потерпілого не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки потерпілому було вчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить судові рішення щодо нього змінити та перекваліфікувати його дії на статтю 118 КК або 124 КК. Вказує, що суди залишили поза увагою показання свідків, які вказували про вчинення потерпілим ОСОБА_8 насильства щодо нього.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про зміну судових рішень та перекваліфікацію дій ОСОБА_7 на ст. 124 КК. Стверджує, що у кримінальному провадженні не міститься доказів, що підтверджували б умисел ОСОБА_7 саме на заподіяння смерті потерпілому. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, усупереч вимогам кримінального процесуального закону залишив зазначені доводи поза увагою.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали доводи своїх касаційних скарг, прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційних скарг, вважав судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Суд касаційної інстанції установив, що суди першої та апеляційної інстанцій дотримались цих вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на вбивство та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.

Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилаються у касаційних скаргах засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який в своєму рішенні зазначив про відсутність істотних порушень вимог КПК при встановленні фактичних обставин провадження судом першої інстанції. Тому, при розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом.
Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 . Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на вбивство, суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що аби уникнути розвитку суперечки з ОСОБА_10 , запропонував ОСОБА_7 вийти на вулицю поговорити, де просив останнього заспокоїтися і не провокувати конфлікт, проте в момент коли його гукнув хтось із знайомих відчув удав в ліву сторону грудної клітини і побачив ніж в руках у ОСОБА_7 . Показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що вийшов з кафе покурити та побачив як ОСОБА_7 вдарив ножем потерпілого. Показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які будучи очевидцями подій, не підтвердили застосування потерпілим ОСОБА_8 насильства до ОСОБА_7 ; протоколами огляду місця подій, слідчого експерименту; висновками судово-медичної експертизи та комплексної психолого-психіатричної експертизи, тощо.
Вказані докази відповідають вимогам КПК на предмет їх належності й допустимості та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При цьому, в колегії суддів не викликає сумнівів кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, з огляду на характер та локалізацію завданого удару ножем у грудну клітину зліва, де знаходиться життєво важливий орган серце, яке згідно висновку експертизи були пошкоджено внаслідок однократної травматичної дії гострого предмету з колючо-ріжучими властивостями.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано правильно. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі наведені в апеляціях доводи, аналогічні доводами касаційних скарг, належним чином було перевірено і визнано безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, то касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3