Справа № 183/839/18
№ 1-кп/183/629/18
В И Р О К
іменем України
02 травня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000043 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, одруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
03 квітня 2014 року наказом №72 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується в АДРЕСА_2 , солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду кулеметника 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).
Солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Однак, 02 січня 2015 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 15 лютого 2018 року, коли солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе.
Таким чином, в період часу з 02 січня 2015 року до 15 лютого 2018 року солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), без поважних причин та незаконно перебував поза розташуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), тобто тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно на початку квітня 2014 року він був призваний до лав ЗС України по мобілізації і зарахований до складу військової частини НОМЕР_1 . Після чого, він був направлений в Донецьку область, в зону проведення антитерористичної операції де перебував з травня по серпень 2014 року, звідки був переведений до місця постійної дислокації військової частини, у зв`язку із невиконанням наказу командира батальйону, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 402 КК України. У зв`язку з висунутим проти нього обвинуваченням, він, маючи на меті визначити свою лінію захисту та зібрати всі необхідні для цього документи, 02 січня 2015 року без дозволу командування самовільно залишив військову частину і після вироку суду, протягом року перебував за місцем свого мешкання, де з`являвся в органи пробації на реєстрацію, вважаючи, що у зв`язку із засудженням, він автоматично був звільнений з лав Збройних Сил України, і лише у 2018 році він дізнався про наявність щодо нього даного кримінального провадження, і одразу добровільно з`явився до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обставин обтяжуюючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що на момент скоєння злочину раніше не судима, вину визнав повністю, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, має постійне місце мешкання, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.27,28,29,30), займається суспільно - корисною працею, працюючи за договорами.

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення зі зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1