ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2206/18

03 жовтня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівне, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з професійно-технічною освітою, неодруженої, не судимої, військовослужбовця військової служби за контрактом осіб рядового складу, старшого розвідника радіотелефоніста розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу 1-ї розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу та проходячи військову службу на посаді старшого розвідника радіотелефоніста розвідувального відділення 2 розвідувального взводу 1 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, 11 липня 2018 року близько 09 год. 00 хв. без будь-яких поважних причин самовільно залишила місце служби місце табірного збору підрозділів військової частини НОМЕР_1 на базі військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) з метою тимчасово ухилитись від військової служби.

23 липня 2018 року близько 09 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_4 добровільно з`явилася до місця служби місця табірного збору підрозділів військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступила до виконання обов`язків військової служби, а вільний від військової служби час у період з близько 09 год. 00 хв. 11 липня 2018 року до 09 год. 00 хв. 23 липня 2018 року проводила на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем свого постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, вчинила самовільне залишення місця служби без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ч.4 ст. 407 КК України свою вину визнала повністю та дала суду показання, що вона дійсно у період з 11.07.2018 року по 23.07.2018 року, у зв`язку із сімейними обставинами, самовільно залишила військову частину та перебувала за місцем свого проживання, у вчиненому щиро розкаялася, просила суд суворо не карати та обрати їй покарання не пов"язане з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачена повністю визнала себе винною у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченої у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація її дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки обвинувачена, будучи військовослужбовцем, вчинила самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання обвинуваченій по даній справі суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та маючи на увазі, що метою покарання засудженої є її виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Враховуюче викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченої, яка характеризується позитивно, учасник АТО, її відношення до скоєного кримінальнго правопрушення, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченої, попередження з її боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, їй слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України ближче до нижньої межі.

Однак враховуючи вчинення злочину вперше, усвідомлення нею негативних наслідків вчиненого, суд приходить до висновку, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому звільняє від відбування покарання, відповідно до ст.ст. 75 КК України.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки у відповідності до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду необхідне й достатнє для забезпечення не тільки кари, а й виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374 КПК України, ст.66,67,75,76, ч. 4 ст. 407 КК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1(один) рік.

Відповідно до пп. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_4 на командира військової частини згідно ч.3 ст.76 КК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1