АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/502/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0007714 від 03.06.2017 відносно обвинуваченого за ч.1 ст. 289 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 3400 гривень на користь держави.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 02 червня 2017 року приблизно о 16 год., керуючи автомобілем «Gelly ms kross» д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 3-4 км/год по тротуару вул. Харківське шосе з боку проспекту Соборності в напрямку вул. Ярослава Гашека в м. Києві, порушив вимоги п.11.13 ПДР України, а саме під`їжджаючи до будинку № 2-А по вул. Харківське шосе не врахував дорожню обстановку, не зменшив швидкість свого автомобіля перед лінією руху пішохода ОСОБА_9 , котра рухалась по тротуару попереду паралельно з ним, чим створив їй небезпеку та, продовжуючи свій рух, здійснив на неї наїзд передньою правою частиною свого автомобіля в ліву частину тіла останньої, після чого зупинив свій автомобіль та покинув місце ДТП, чим порушив п.2.10 «а» ПДР України.

Внаслідок порожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Вказує, що суд першої інстанції у вироку не зміг навести обґрунтованих доводів на користь рішення не призначати обвинуваченому обов`язкове у даному конкретному випадку додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права, що, на його думку, є помилковим.

Так, судом фактично проігноровано, що після здійснення наїзду на пішохода на тротуарі, ОСОБА_6 поїхав з місця вчинення злочинних дій, не вчинивши жодних дій щодо надання допомоги постраждалій, виклику співробітників поліції та карети швидкої медичної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною.

Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

Також, судом враховано і заяву потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання.

Згідно ч. 1 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Враховуючи те, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України не передбачає обов`язок суду застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а залишає вирішення цього питання на розсуд суду, довід апеляційної скарги про помилкове не призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення спеціального права, є безпідставним.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без зміни, а апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 - без задоволення.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 заявив клопотання про застосування до нього амністії, яке підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 , згідно довідки начальника служби у справах дітей від 23.05.2018 № 100/09-1812, не позбавлений батьківський прав відносно неповнолітньої ОСОБА_10 , 2000 р.н. та малолітньої ОСОБА_11 , 2016 р.н., він вважається таким, який підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4