Постанова
Іменем України
10 травня 2018 року
м. Київ
справа № 621/156/16-к
провадження № 51-2440км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001254, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижнього Бишкину Зміївського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 березня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Зміївського районного суду Харківської області від 28 березня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 71 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 25 лютого 2015 року близько 23:00 год. в с. Геніївка Зміївського району Харківської області проник в гараж домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав належну ОСОБА_8 бензопилу вартістю 430 грн.
Він же, 20 листопада 2015 року близько 20:00 на хуторі Українському тих же району та області проник в сарай домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав належні ОСОБА_9 електроінструменти загальною вартістю 1088 грн.
Апеляційний суд Харківської області 16 березня 2017 року залишив вирок місцевого суду без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_10

без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, та особу ОСОБА_7 , внаслідок чого призначив останньому явно несправедливе покарання внаслідок м`якості. Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, не навів в ухвалі переконливих підстав для прийняття такого рішення, на надав вичерпних відповідей на доводи скарги, а тому рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу прокурора, а захисник заперечувала проти її задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються, а доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання з дотриманням загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК, оскільки врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу обвинуваченого, котрий неодноразово судимий, вчинив злочин під час іспитового строку за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повернення потерпілим викраденого майна, та відсутність з їх сторони претензій до ОСОБА_7 . Обставин, що обтяжують призначене обвинуваченому покарання, судом не встановлено.
Врахувавши зазначені обставини в сукупності, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 реального покарання у виді позбавлення волі згідно санкції ч. 3 ст. 185 КК та шляхом часткового складання приєднав до цього покарання невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 березня 2015 року, визначивши ОСОБА_7 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
З вищезазначеними висновками погодився апеляційний суд, навівши в ухвалі докладні мотиви свого рішення, з чим погоджується також і колегія суддів касаційного суду. Прокурор не навів переконливих доводів про те, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Отже, призначене ОСОБА_11 покарання відповідає принципу індивідуалізації, є достатнім та необхідним для виправлення винуватого й попередження вчинення нових злочинів. Порушень статей 50, 65 КК судами не допущено.
В апеляційному порядку справу розглянуто відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а постановлена апеляційним судом ухвала є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3