Ухвала
Іменем України
15 червня 2018 року

м. Київ
провадження № 51-6702 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2018 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2017 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,
засуджено за:
- ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;
- ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 02 січня по 24 січня 2014 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2018 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, в вирок місцевого суду без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 2 січня 2014 року приблизно о 17.10 год. біля будинку № 157 по вул. Єлізарова у м. Харкові з метою примусу ОСОБА_6 до виконання раніше виниклих між ними цивільно-правових відносин завдав останньому удари руками та наявним у нього обрізом мисливської рушниці, який є вогнепальною зброєю, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 , а кримінальне провадження закрити. Захисник зазначає, що всупереч ст. 19 КПК України ОСОБА_5 був фактично двічі притягнутий до кримінальної відповідальності та засуджений за вчинення одного й того ж злочину, при цьому захисник стверджує, що у даному провадженні існує вирок по тому ж обвинуваченню, що набрав законної сили, та по якому ОСОБА_5 вже відбув призначене йому покарання з іспитовим строком. В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на постанову Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року, якою ОСОБА_5 звільнено від покарання за цей самий злочин у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 та кваліфікацію його дій.
На думку колегії суддів, доводи захисника про те, що ОСОБА_5 був двічі засуджений за один і той самий злочин, є безпідставними.
Як убачається зі змісту наданих до ВС копій судових рішень, вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2014 року ОСОБА_5 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 263 КК України на строк 3 роки 3 місяці, за ч. 2 ст. 355 КК України на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці зі звільненням його від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців.
На цей вирок потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій вказував на порушення його процесуальних прав місцевим судом. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року скарга потерпілого була задоволена, вирок місцевого суду скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
За результатами нового розгляду Ленінський районний суд м. Харкова 27 квітня 2017 року постановив вирок щодо ОСОБА_5 , яким засудив його за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Таким чином, у даному кримінальному провадженні відсутнє подвійне притягнення винного до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення, як про це вказує у своїй скарзі захисник, оскільки вирок місцевого суду від 23 квітня 2014 року не набрав законної сили та був скасований.
Стаття 19 КПК України передбачає, що ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення, за яким він був виправданий або засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили. Кримінальне провадження підлягає негайному закриттю, якщо стане відомо, що по тому самому обвинуваченню існує вирок суду, який набрав законної сили.
Стаття 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначає, що нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.
Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи.
В даному випадку апеляційним судом були виявлені недоліки розгляду кримінального провадження місцевим судом , що вплинуло на результати його розгляду і наслідком стало скасування вироку.
Така позиція узгоджується із практикою ЄСПЛ висловленою у рішенні справи Радчиков против РФ, де суд зазначає, що не розглядається як порушення ст. 4 Протоколу №7 повторний розгляд справи згідно із законом та кримінальними процесуальними нормами відповідної держави, але в тому випадку, якщо є відомості про нові або нововиявлені обставини та якщо в ході попереднього розгляду були допущені істотні порушення, що вплинули на результат розгляду справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із твердженням апеляційного суду про те, що внаслідок скасування вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2014 року, відсутнє подвійне засудження , постанова Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року, якою ОСОБА_5 звільнено від покарання, призначеного за вищевказаним вироком, не має юридичного значення у межах даного кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги захисника за змістом є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , і були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, які він належним чином перевірив та обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК України докладні мотиви свого рішення, з якими у свою чергу погоджується суд касаційної інстанції.

Враховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2018 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7