Справа № 214/5779/18
1-кп/214/804/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

за участю потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю захисника ОСОБА_8

за участю обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001308 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.115 ч.1, 125 ч.1 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом було поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Прокурором заявлено клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою. При цьому прокурор зазначила, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому маються ризики того, що він, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вплинути на свідків, перешкоджати встановленню істини по справі. Просить взяти до уваги, що обвинувачений не співпрацював з органами досудового розслідування, не видав знаряддя злочину.

Захисником заявлено клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. В обґрунтування клопотання захисник зазначив наступне. На стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_9 ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2018 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалою від 03.08.2018 до 13.09.2018. Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право змінити заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Відповідно до ухвал слідчого судді, підставою обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , стала наявність обґрунтованої підозри, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, знайомство зі свідками та те, що він офіційно не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, тривалий час проживав в орендованій квартирі, а не за місцем реєстрації, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків за місцем мешкання, які б могли стримати його не покидати межі м. Кривого Рогу. Окрім того, знаряддя спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до теперішнього часу не встановлені, тобто ОСОБА_9 може знищити, переховати знаряддя злочину, та інших предметів, які мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та ОСОБА_9 знайомий з особами, які допитані в якості свідків у цьому кримінальному провадженні та може незаконно впливати на них з метою уникнення кримінальної відповідальності. Вважає, що є підстави для зміни найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а, також, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Вказує, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки в місті Кривому Розі, зокрема, проживає однією сім`єю з ОСОБА_11 , утримує трьох її неповнолітніх дітей, сплачує аліменти на утримання власної доньки ОСОБА_12 , в місті Кривий Ріг проживає мати підозрюваного - ОСОБА_13 , яка є пенсіонером, вдовою та виховує його двох неповнолітніх сестер, підозрюваний має постійне місце роботи, яке не змінює на протязі більше ніж 8 років, що свідчить про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_9 , що стримає його не покидати межі міста Кривий Ріг, отже, нівелює ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_9 , до подій 12.06.2018, з ОСОБА_7 знайомий не був та у сторони обвинувачення відсутні будь-які фактичні дані, які можуть свідчити, що ОСОБА_9 буде незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 . Встановлення знаряддя, яке спричинило смерть ОСОБА_10 , з урахуванням презумпції невинуватості та положень кримінального процесуального законодавства, не є обов`язком обвинуваченого, а безпосереднім завданням сторони обвинувачення, за місцем проживання обвинуваченого проведено обшук, а у сторони обвинувачення було достатньо часу для встановлення знаряддя, яке спричинило смерть ОСОБА_10 . В п. 74 рішення Європейського суду з прав людини Мамедова проти Росії від 01.07.2006 року, суд зазначив, що продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі. Такі ж висновки ЄСПЛ зробив у справах «Летельє проти Франції», «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії». Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту c пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. В п. 136 рішенні ЄСПЛ від 31.05.2011 у справі Ходорковський проти Російської зазначено, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами, а принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві. ЕСПЛ прийшовши висновку про те, що мало місце порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши в п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі Харченко проти України , що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами. Крім того, національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою. Аналогічні твердження виклав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 у справі №1-28/2017 (1р-2017). Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, суд застосовуючи відповідний запобіжний захід, може зобов`язати обвинуваченого виконувати один або кілька обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Вважає, що виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого може бути забезпечено шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту. Вказує, що застосування домашнього арешту з 22 год. 00 до 06 год. 00 хв. до ОСОБА_9 з покладанням обов`язків: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися з м. Кривий Ріг Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду; не залишати місце реєстрації в період часу з 22 год. 00 до 06 год. 00 хв. наступної доби, без дозволу прокурора або суду буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження. Вказує, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання в будинку за адресою АДРЕСА_1 , право на спадкування якого належить підозрюваному в порядку спадкової трансмісії.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу.

Потерпілі, кожний окремо, підтримали думку прокурора про продовження строку тримання під вартою, заперечують проти зміни цього запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечує проти продовження йому строку тримання під вартою, просить задовольнити клопотання захисника.

Захисник підтримав своє клопотання, заперечує проти продовження строку тримання під вартою

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Згідно ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначений під час досудового розслідування строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 13 вересня 2018 року. До спливу цього продовженого строку, судове провадження не може бути закінченим, оскільки на даний час докази по справі не дослідженні. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 125 ч.2, 115 ч.1 КК України, останній з них у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існує ризик, передбачений ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений, побоюючись тяжкості покарання, яке йому може бути призначено, в разі визнання винним, може переховуватися від суду або впливати на інших учасників, тобто перешкодити встановленню істини по справі. Тому, суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Клопотання захисника суд вважає необґрунтованим, оскільки наведені ним відомості стосовно соціальних зв`язків існували на час обрання запобіжного заходу і не змінилися.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів. Зважаючи на те, що юридичне значення ухвали про продовження строку тримання під вартою є в продовженні строку який закінчується, то юридично значима дія цієї ухвали починається з дня закінчення строку тримання під вартою, та вказані 60 днів необхідно відраховувати з 13 вересня 2018 року і продовжити строк тримання під вартою до 12 листопада 2018 року.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 12 листопада 2018 року.

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3