Ухвала
Іменем України
23 травня 2018 року

м. Київ
справа № 183/5646/16

провадження № 51-6281ск18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року щодо засудженої ОСОБА_4 ,
встановила:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) на 2 роки позбавлення волі, частиною 2 статті 186 КК на 4 роки позбавлення волі.
На підставі частин 1 статті 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю злочинів ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 13 квітня 2017 року.

На підставі статті 72 КК (в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13 квітня 2017 року по 21 червня 2017 року включно. Також ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2017 року по 12 грудня 2017 року включно.

Залишено незмінним запобіжний захід - утримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року щодо засудженої ОСОБА_4 змінено в частині призначення покарання. Постановлено вважати засудженою ОСОБА_4 за частиною 1 статті 186 КК на 2 роки позбавлення волі, частиною 2 статті 186 КК на 4 роки позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_4 звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.
На підставі пункту 1 частини 1 та пункту 2 частини 2 статті 76 КК зобов`язано ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (відповідно до змісту ухвали).

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.
Так, у мотивувальній частині касаційної скарги прокурор, окрім іншого, наводить доводи щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, однак у прохальній її частині посилається лише на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим допустив неузгодженість своєї позиції.
Крім того, прокурор, посилаючись у касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції допущено помилку, а саме не вірно застосовано пункт 1 статті 76 КК, не вказує наслідки зазначеної помилки та яким чином, на його думку, вона має бути виправлена.
Також зі змісту касаційної скарги прокурора не зрозуміле його посилання на м`якість призначеного покарання після наведення мотивів щодо застосування статті 72 КК.
До того ж касаційна скарга адресована до Верховного Суду України, тоді як, у відповідності до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року щодо засудженої ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3