АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" серпня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000449 від 23.11.2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця м. Чернівці, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 07 червня 2018 року, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень штрафу.
Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 22 листопада 2017 року приблизно о 13 годині, в межах адміністративних границь с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області, на одній з польових доріг,
ЄУНСС: 720/834/17 Головуючий в І-шій інстанції:

ОСОБА_10 : 11-кп/794/328/18 Суддя - доповідач:

ОСОБА_1 : ч.1 ст.125 КК України

перевозячи на своєму автомобілі марки ВАЗ-2109 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпілу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку с. Каплівка Хотинського району Чернівецької області, зупинивши автомобіль силоміць витягнув останню з автомобіля, наніс два удари кулаком в області обличчя причинивши тілесні ушкодження у виді садна обличчя та слизової рота, які згідно висновку експерта №160 екс-Н від 24.11.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
На вказаний вирок районного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він просить скасувати оскаржуваний вирок районного суду та ухвалити виправдувальний вирок у кримінальному провадженні №0000449 від 23.11.2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із не доведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що винесений районним судом вирок є неправосудним, не справедливим, необґрунтованим та необ`єктивним, винесений з грубими порушеннями норм кримінального процесуального законодавства України, матеріального права, не відповідає позиціям і висновкам Європейського суду з прав людини, Конституції України.
Апелянт послався на те, що відповідно до копії витягу з ЄРДР, який був наданий ним суду, кримінальне провадження по факту нанесення легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , внесено до ЄРДР 23.11.2016 року за №0000449, а направлено до суду кримінальне провадження за №0000499, тобто за іншим номером, також суду було надано і копію повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 29.05.2017 року в якій зазначений номер ЄРДР, який відповідає витягу з ЄРДР від 23.11.2016 року, а саме №0000449.
Стверджує, що під час підготовчого засідання він звертав увагу суду на те, що на титульній сторінці наданому ОСОБА_6 обвинувального акту, міститься дата його затвердження прокурором, яка не відповідає дійсності, а саме «31 травня 2016 року», натомість мала бути зазначена інша дата, яка відповідає часу закінчення у даному кримінальному провадженні досудового розслідування, а саме «31 травня 2017 року», що у судовому засіданні, що доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування, не відповідає вимогам ст.ст.109, 110 КПК України, оскільки він не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування, зокрема, у розділі 1 взагалі відсутні відомості про допит підозрюваного ОСОБА_6 (протокол допиту підозрюваного від 31.05.2017 року), протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.11.2016 року, протокол огляду від 23.11.2016 року, протокол ознайомлення підозрюваного з матеріалами справи. У розділі 2 відсутні прийняті процесуальні рішення, а саме, внесення даних до ЄРДР, доручення про проведення досудового розслідування від 23.11.2016 року, доручення на проведення слідчих (розшукових) дій від 24.12.2016 року, постанови про призначення судово-медичної експертизи від 23.11.2016 року, постанови про визнання та прилучення до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 23.11.2016 року, постанови про призначення прокурора від 23.11.2016 року.
Вказує, що в ході підготовчого судового засідання, прокурор жодного клопотання про надання органу з питань пробації доручення про складання досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суду не заявляв і взагалі це питання жодним із учасників судового розгляду не піднімалося та не ставилося судом на обговорення. Зазначене підтверджується, як технічним записом підготовчого судового засідання, так і самим вироком суду в якому не зазначено взагалі про будь-яку доповідь органу пробації та під час судового розгляду кримінального провадження жодна доповідь органу пробації не досліджувалася.
На його думку не відповідає дійсності, зазначене в оскаржуваному вироку суду те, що обвинувачений визнає свою вину в повному обсязі, оскільки ОСОБА_6 , як підчас підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду даного кримінального провадження, категорично заперечував вчинення інкримінованого йому слідством злочину.
Суд у своєму вироку зазначив участь потерпілої ОСОБА_8 при судовому розгляді даного кримінального провадження, однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки з 26 засідань суду у даному кримінальному провадженні, потерпіла приймала участь тільки у 6. Зокрема, без її участі було проведено підготовче судове засідання, досліджувались судом докази додані прокурором до обвинувального акту, допитувались свідки, та під час судових дебатів і проголошення вироку, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим, сторона захисту була обмежена судом першої інстанції реалізувати свої права, зокрема, повторно допитати потерпілу ОСОБА_8 .
Вказує, що суд першої інстанції у своєму вироку вказав інший рік, місце вчиненого кримінального правопорушення, не зазначив у зв`язку із чим ОСОБА_6 наніс потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження і взагалі на підставі яких доказів чи фактів суд прийшов саме до таких висновків, жодного посилання чи мотивації з приводу зазначених обставин, у вироку суду не наведено.
Вказує, що описані у вироку суду покази потерпілої ОСОБА_8 , не відповідають показам потерпілої, які надані в судовому засіданні, що достовірно підтверджується технічним записом судового засідання.
Більше того, суд у своєму вироку зазначив покази свідків, як доказ вини ОСОБА_6 , однак такі покази не відповідають тим, які надані свідками в судових засіданнях, що також підтверджується технічним записом судових засідань та прямо спростовують в більшій частині, покази потерпілої ОСОБА_8 .
Районний суд у своєму вироку посилається на витяг з ЄРДР від 23.11.2016 року №0000449, як на доказ досліджений у судовому засіданні, однак таке твердження є невірним, оскільки вказаний витяг судом не досліджувався та в матеріалах справи відсутній.
Вважає, що суд у своєму вироку зазначає, як доказ, висновок експерта від 24.11.2017 року, хоча стороні захисту не відомо про такий висновок, натомість в матеріалах кримінального провадження міститься висновок судово-медичного експерта ОСОБА_11 №160 екс-Н від 25.11.2016 року, саме цей висновок був досліджений в судовому засіданні, вважає протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою на а.с.24-29, протокол пред`явлення особи для впізнання на а.с.30-33, не відповідають вимогам КПК України.
Під час досудового розслідування, органом досудового розслідування було грубо порушено право ОСОБА_6 на захист, яке виразилося у не повідомленні його про будь-які процесуальні дії та рішення, в жодних слідчих діях, окрім впізнання, ОСОБА_6 не приймав участь.
Також судом не було взято до уваги того, що до будь-якої відповідальності ОСОБА_6 не притягувався, на обліках у психічній лікарні чи наркологічному диспансері ніколи не був, по місцю проживання характеризується, виключно, позитивно.
Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Заперечення на вказану апеляційну скаргу, відповідно до ст.402 КПК України учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника потерпілої ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка просила залишити вирок районного суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Положеннями ст.307 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, вирок районного суду ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, та в ньому наведені належні і достатні мотиви і підстави для його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, визнаних судом доведеними, та ґрунтується на досліджених у ході судового розгляду і належним чином оцінених у вироку показаннях обвинуваченого, потерпілої, свідків, ряду письмових доказів, яким судом була надана оцінка з точки зору їх достатності та взаємозв`язку згідно вимог ст.ст.94, 374 КПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 22 листопада 2016 року приблизно о 13 годині, в межах адміністративних границь с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області, на одній з польових доріг, перевозячи на своєму автомобілі марки ВАЗ-2109 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , потерпілу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку с. Каплівка Хотинського району Чернівецької області, зупинивши автомобіль силоміць витягнув останню з автомобіля, наніс два удари кулаком в області обличчя причинивши тілесні ушкодження у виді садна обличчя та слизової рота, які згідно висновку експерта №160 екс-Н від 24.11.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні апеляційного суду, як і в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 не визнавав своєї вини в інкримінованому йому слідством злочині та надав суду пояснення такого ж змісту, які надавав в районному суді. При цьому, ОСОБА_6 не заперечував сам факт конфлікту з потерпілою ОСОБА_8 , але, як при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, так і в апеляційному суді стверджував, що він її не бив.
Незважаючи на невизнання своєї вини в суді першої та апеляційної інстанцій та наведені в апеляційній скарзі доводи, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена сукупністю досліджених районним судом доказів.

Так, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , експерта ОСОБА_11 , а також на письмові докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, які були безпосередньо досліджені та ретельно перевірені районним судом.
Допитана в судовому засіданні районного суду потерпіла ОСОБА_12 показала, що 22.11.2016 року перебуваючи на Кемпінгу, що в м. Чернівці, щоб швидше доїхати додому приблизно о 12 год. зупиняла попутний транспорт в сторону м. Хотин. Зупинивши автомобіль марки ВАЗ2109 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 водій автомобіля повідомив, що їде в напрямок Хотина, вона сіла в автомобіль на переднє пасажирське сидіння. В с. Бояни Новоселицького району, йшла похоронна процесія та вони помалу їхали. Тоді водій запропонував об`їхати похоронну процесії бо знає дорогу, вона погодилась. Біля Будинку культури в с. Бояни, Новоселицького району повернули на право по асфальту проїхавши декілька сотні метрів повернули в ліво, скільки їхали не пам`ятає, виїхавши на польову дорогу водій зупинив автомобіль. Після чого він домагався її, пропонував інтимні зв`язки, після чого почав погрожувати застосувати фізичне насильство. Вийшовши з автомобіля він витягнув силою за руку та двічі ударив по обличі. В цей час поряд проїжджав інший автомобіль, обвинувачений побачивши його відійшов від неї, а вона скориставшись цією миттю почала його зупиняти. Водій зупинивши автомобіль та вона одразу сіла в авто, на якому доїхала до зупинки в с. Припруття, Новоселицького району, водій цього автомобіля побачив на її обличчі кров. Вона записала на клаптику паперу номер автомобіля якій в послідуючому повідомила працівникам поліції.

Допитаний, як свідок чоловік потерпілої - ОСОБА_12 , суду надав показання, з яких вбачається, що 22.11.2016 року коли його дружина приїхала додому була дуже заплакана, губа була розбита, на куртці була кров, у неї був сильний психологічний шок. Дружина розказала йому, що сталось після чого поїхали до м. Хотин у відділ поліції, але заяву не прийняли направили до Новоселицького відділення поліції за місцем скоєння правопорушення. Зустрівшись в офісі у адвоката з обвинуваченим він просив у його дружини пробачення.

Свідок ОСОБА_13 , яка є сестрою потерпілої, суду показала, що 22.11.2016 року вона та її сестра разом поїхали на ОСОБА_19 базар, після чого приблизно о 12 год. 30 хв. її сестра поїхала на Кемпінг, щоб сісти на маршрутку, а далі вона мала їхати додому. Коли вона попрощалась з сестрою у неї не було ніяких тілесних ушкоджень на обличчі. На другій день по телефону сестра розповіла, що якісь чоловік не довіз її до м. Хотин та по дорозі побив її, розбив губу та ніс.

Із наданих районному суду показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що він добре знає ОСОБА_6 , оскільки він часто ремонтує у нього свій автомобіль. В кінці листопада 2016 року до нього приїхали працівники поліції та уточнювали чи знає він автомобіль марки ВАЗ 2109 червоного кольору. В цей час на вулиці знаходився ОСОБА_6 , та вони дізнавшись, що він є власником автомобіля одразу затримали.

Допитаний, як свідок ОСОБА_15 районному суду показав, що приймав участь в якості понятого під час впізнання особи, та потерпіла за першим разом впізнала серед осіб винну особу, яка на даний час на лаві підсудного в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_16 та ОСОБА_17 допитані в районному суді показали, що були понятими під час проведення слідчого експерименту з потерпілою на місце скоєння правопорушення, молода дівчинка показувала що її водій витягнув з машини та почав наносити удари. Подія відбувалась на території сміттєзвалищі, що розташоване в с. Припруття Новоселицького району.

Із наданих районному суду показів свідка ОСОБА_18 вбачається, що він був понятим під час впізнання обвинуваченого в приміщенні поліції. Молода дівчина впізнала чоловіка якій намагався її зґвалтувати.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 суду показав, що при обстеженні потерпілої безпосередньо на її тілі були виявлені тілесні ушкодження, які зазначені у висновку експерта, дані тілесні ушкодження були виявлені лором, лікарем травматологом у процесі проведеної флюорографії. На підставі встановлених даний був зроблений висновок експерта про тяжкість тілесних ушкоджень.

Крім зазначених вище показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого підтверджується також рядом письмових доказів, зокрема, даними, які містяться у витязі з ЄРДР №0000449 від 23.11.2016 року, зі змісту якого вбачається, що заява ОСОБА_8 зареєстрована 23.11.2016 року в якій вона зазначила, що невідома їй особа приблизно о 13 годині 22.11.2016 року підвозячи на легковому автомобілі, зупинився в районі села Бояни, Новоселицького району та побила її; - даними, які містяться в листі реєстрації повідомлень з Хотинського ВП, згідно якого вбачається, що зареєстрована в журналі заява під №4390 про те, що 22.11.2016 року о 16 год. 05 хв. звернулась ОСОБА_8 1996 року народження, жителька с. Каплівка Хотинського району, із заявою, що невідома особа підвозячи на автомобілі марки ВАЗ-2109 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 вчинила щодо неї насильницькі дії, погрожував зґвалтувати; - даними, які містяться у висновку експерта №160 екс-Н (а.с.16) від 24-25.11.2016 року, з якого вбачається, що при обстеженні потерпілої ОСОБА_8 було виявлено садна обличчя та слизової рота. Виявлені ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів або ударів об такі, по строку можуть відповідати вказаному в обставинах і мають ознаки легкого тілесного ушкодження; - даними, які містяться в листі (а.с.18) вбачається, що на аркуші чорною ручкою написано номер автомобіля НОМЕР_2 АА червона 9; - даними, які містяться в протоколі огляду телефону (а.с.20-21), з якого вбачається, що предметом огляду є телефон марки «Samsung S- 3», білого кольору з чорною задньою кришкою; - даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілою (а.с.24-29) за участю понятих, зі змісту якого вбачається, що потерпіла показала маршрут дороги куди вона була відвезена на автомобілі марки ВАЗ-2109 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , місце зупинки, та дії водія щодо нанесення їй двох ударів кулаком в області обличчя; - даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання (а.с.30-33), згідно яких вбачається, що потерпіла серед пред`явлених осіб для впізнання впізнала особу під №3 під яким знаходився обвинувачений ОСОБА_6 .

Зазначені вище докази були безпосередньо досліджені районним судом під час судових засідань та ретельно перевірені апеляційною інстанцією.

Дослідивши та оцінивши наведені докази, як окремо, так і в їх сукупності з урахуванням приписів ст.94 КПК України, суд вірно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, з чим погоджується і апеляційний суд.

Підстав сумніватись та недовіряти показанням потерпілої, свідків у колегії суддів немає, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та в своїй сукупності узгоджуються між собою й з письмовими доказами.

Оскільки вказані показання та письмові докази не суперечать один одному, є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють один одного, то, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що описані у вироку суду покази потерпілої ОСОБА_8 , не відповідають показам потерпілої, які були надані нею у судовому засіданні, на думку колегії суддів є безпідставними та такими, які спростовуються матеріалами даного кримінального провадження, оскільки вони є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють покази свідків.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 погодився, що викладені у вироку покази потерпілої ОСОБА_12 відповідають тим які вона давала, однак він не погоджується з їх змістом.

Свої покази потерпіла надавала районному суду, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України.
Підстав оговорювати обвинуваченого вона не мала, оскільки раніше не була з ним знайома, а тому у колегії суддів відсутні сумніви у правдивості вказаних показів.
Твердження автора апеляційної скарги про те, що було порушено права потерпілої, оскільки розгляд даного кримінального провадження відбувався за її відсутністю, колегія суддів визнає неспроможними та такими, які спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема змістом журналів судових засідань, згідно яких потерпіла ОСОБА_8 була присутньою та була допитаною судом. При цьому, засідання в яких присутньою потерпіла не була, були проведені за участю її представника ОСОБА_9 , який відповідно до положень ст.58 КПК України користується процесуальними правами потерпілого, обвинувачений мав право задавати їй питання.

Крім цього, з вказаних апелянтом підстав має право звертатися, з апеляційними вимогами виключно, потерпіла чи діючий в її інтересах представник, однак, апеляційну скаргу було подано лише захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 .

Апелянтом не наведено конкретних підстав невідповідності наведених районним судом показань свідків, потерпілої викладених у вироку показанням, тому апеляційний суд не вбачає підстав такої невідповідності.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що суд безпідставно у своєму вироку зіслався, як на доказ на ряд документів, зокрема, висновок судово-медичного експерта ОСОБА_11 № 160 екс-Н, так, як судом було зазначено іншу дату початку і закінчення експертизи, однак, як було встановлено апеляційним судом зміст зазначеної у вироку експертизи та її підсумки не суперечать змісту експертизи № 160 екс-Н від 24-25.11.2016 року, що свідчить про те, що вказаний рік, є лише технічною помилкою суду, та ніяким чином не впливає на належність вказаного доказу, у зв`язку із чим, необхідно виключити з мотивувальної частини вироку зазначену районним судом дату проведення судово-медичної експертизи № 160 екс Н та вважати вірною дату її проведення, а саме 24-25.11.2016 року.

Що стосується витягу з ЄРДР від 23.11.2016 року №0000449, то як вже було встановлено і зазначено районним судом, слідчий, суддя допустили арифметичну помилку в правильності написанні трьох останніх цифр номера кримінального провадження. До суду було направлено правильний номер кримінального провадження, та правильна дата затвердження обвинувального акту, тому слід вважати вірним №0000449 так як інших кримінальних проваджень за заявою потерпілої ОСОБА_8 , щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не має, названі у апеляційній скарзі технічні описки не впливають на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , не спростовують по суті правильний і законний вирок районного суду.

Доводи захисника обвинуваченого про те, що під час досудового розслідування, зокрема, слідчого експерименту органом досудового розслідування було грубо порушено право ОСОБА_6 на захист, яке виразилося у не повідомленні його про проведення вказаної процесуальної дії, оскільки, окрім впізнання, ОСОБА_6 в жодній із них не приймав участь, є безпідставними, оскільки положеннями ч.3 ст.240 КПК України встановлено, що до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Залучення того чи іншого учасника кримінального провадження є виключним правом прокурора, слідчого.
Твердження сторони захисту про недопустимість зібраних доказів під час досудового розслідування не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції.
Досудове розслідування проведено повно, об`єктивно та неупереджено, уповноваженими на те особами, в межах наданих їм повноважень та у відповідності до ст.ст.36, 38, 40 КПК України, після внесення відомостей до ЄРДР.
Покази обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він потерпілу не бив, на думку колегії суддів, спростовуються перевіреними апеляційним судом доказами, а тому така позиція обвинуваченого може бути розцінена, як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення покарання за вчинене.

Об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, колегія суддів за матеріалами даного кримінального провадження не встановила і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Оцінюючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України та роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування ряду обставин є помилковими.

Суд призначив йому покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, та відповідатиме меті покарання, передбаченій ст.50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

При цьому суд, з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи прийшов до вірного висновку про можливість призначити покарання у виді штрафу, що передбачено санкцією ч.1 ст.125 КК України.
Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких інших порушень норм матеріального чи процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Інші доводи наведені в поданій апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 07 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, без змін.

Виключити з вступної частини вироку, зазначений районним судом рік, встановлених обставин слідством, а саме 2017 р., вважаючи вірним 2016 р., виключити з мотивувальної частини вироку зазначену районним судом дату проведення судово-медичної експертизи № 160 екс Н, та вважати вірною дату її проведення, а саме 24-25.11.2016 року, номер кримінального провадження вважати вірним №0000449

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

21.08.2018 року

(дата засвідчення копії)