Справа № 520/7141/17
Провадження № 1-кп/520/260/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2018 року Київський районний суд м.Одеси

ускладі: головуючого судді ОСОБА_1

зучастю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження № 0005002 від 28.11.2016 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеси, з вищою освітою, українки, громадянки України, одруженої, не працюючої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених 1 ст. 296, ч.2 ст. 296 КК України.

ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) - прізвище змінено 1 березня 2018 року на підставі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого 1 березня 2018 року Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м.Одеси, з вищою освітою, українки, громадянки України, одруженої, не працюючої, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_15 , 2009 р.н., зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, обвинуваченої у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в :
27.11.2016 року близько 17 годин ОСОБА_10 , знаходячись в громадському місці в приміщенні магазину «Фешнкідс», що належить потерпілій ОСОБА_5 , на території торгового центру (ТЦ) «Сіті центр» за адресою: м.Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-А під час спілкування з потерпілою ОСОБА_4 вимагала негайно прийняти раніше придбані обвинуваченою ОСОБА_10 в цьому магазині дитячі черевики та повернути оплачені за них кошти, спілкуючись з потерпілою грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, безпідставно в присутності її малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її чоловіка ОСОБА_16 та присутніх відвідувачів магазину, протягом 10 хвилин гучно ображала нецензурною лайкою продавця вказаного магазину - потерпілу ОСОБА_4 . Не реагуючи на правомірні вимоги потерпілої припинити порушувати громадський порядок, ОСОБА_10 , зневажливо ставлячись до громадського порядку і правомірних вимог потерпілої не здійснювати протиправні дії та загальновизнані в суспільстві правила поведінки та моральності, тривалий період часу продовжувала ще гучніше кричати в нецензурній формі, чим грубо порушила громадський порядок та роботу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Після чого, ОСОБА_10 , проявляючи особливу зухвалість, безпричинно вхопила за волосся потерпілу ОСОБА_4 та почала агресивно наносити потерпілій удари руками в область голови та тулубу потерпілої, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синця та садна голови, синців правої лопаткової області. Крім того, ОСОБА_10 нанесла потерпілій декілька ударів ногами по правій гомілці, чим спричинила ОСОБА_17 тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта №3464 від 23.12.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після цього ОСОБА_16 , припиняючи злочинні дії ОСОБА_10 , обома руками схопив її за тулуб і намагався відтягти її від потерпілої ОСОБА_4 , але ОСОБА_10 шляхом ривку тулубом вирвалась з його рук та діючи з особливою зухвалістю, вигукуючи нецензурні вирази, руками скинула з прилавку магазину на підлогу монітор комп`ютера, що належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_5 , пошкодивши шлейф його матриці вартістю 1500 грн., після чого почала зривати з вішалок та розкидати по підлозі магазину товар який знаходився в приміщенні магазину та дитячий одяг, пошкодивши при зриванні з вішалок: дитячу сукню, спричинивши в передній нижній частині розрив тканини довжиною 15 см, дитячу сукню, спричинивши ззаду розрив тканини довжиною 12 см, чим перешкоджала нормальній роботі працівників магазину та відлякувала покупців від відвідування приміщення магазину.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_5 були спричинені матеріальні збитки на загальну суму 4500 гривень.

Своїми діями ОСОБА_10 скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України - грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

02.12.2016 року близько 21 годин ОСОБА_18 , знаходячись в приміщенні магазину «Фешнкідс», що належить ОСОБА_5 в торговому центрі «Сіті центр» за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-А, де спілкуючись з потерпілою ОСОБА_6 з приводу, як вважала обвинувачена, порушень правил торгівлі продавцем магазину, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин,між нею та потерпілою, під час сварки з потерпілою, умисно руками вхопила за волосся потерпілу ОСОБА_6 , спричинивши їй фізичний біль, а потім двома руками з силою стиснула шию потерпілої, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синців шиї, після чого виштовхнула потерпілу ОСОБА_6 з приміщення вказаного магазину в коридор, де нанесла удари ногами та руками в область спини, тулубу та обличчя потерпілої, спричинивши їй фізичний біль.

Після чого до потерпілої ОСОБА_6 підбігла ОСОБА_10 , яка вхопила потерпілу ОСОБА_6 за волосся чим спричинила потерпілій фізичний біль та нанесла удари ногами та руками по тулубу, кінцівках та обличчю потерпілої.

Обвинувачені ОСОБА_18 та ОСОБА_10 своїми діями спричинили потерпілій тілесні ушкодження у вигляді двох синців лівого плеча, одного синця правого передпліччя, у вигляді одного синця області лівого та одного синця правого колінних суглобів, двох синців шиї, що згідно з висновку судово-медичної експертизи №3515 від 27.12.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_10 скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_19 скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 частково визнала свою вину у скоєнні злочинів, пояснила суду, що дійсно 27.11.2016 року близько 17 годин вона знаходячись в громадському місці в приміщенні магазину «Фешнкідс», що належить потерпілій ОСОБА_5 , на території торгового центру (ТЦ) «Сіті центр» за адресою: м.Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-А під час спілкування з потерпілою ОСОБА_4 вимагала негайно прийняти раніше придбані нею в цьому магазині дитячі черевики та повернути оплачені за них кошти, спілкуючись з потерпілою грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Вона згідна що скоїла злочин щодо потерпілої ОСОБА_4 передбачений ч. 1 ст. 296 КК України в виді грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Цивільний позов щодо спричиненя потерпілій ОСОБА_20 моральної шкоди скоєним злочином вона визнає частково на суму 20 000 гривень та пояснила, що вона добровільно відшкодувала таку шкоду потерпілій в розмірі 20 000 гривень,вона не згодна з цивільним позовом на суму 400 000 гривень.

Також підтвердила, що дійсно 02.12.2016 року близько 21 годин вона особисто та ОСОБА_19 , знаходячись в приміщенні магазину «Фешнкідс», що належить ОСОБА_5 , на території торгового центру (ТЦ) «Сіті центр» за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-А, спілкуючись з потерпілою ОСОБА_6 і на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з продавцем магазину умисно руками та ногами спричинили потерпілій фізичну біль та тілесні ушкодження у вигляді двох синців лівого плеча, одного синця правого передпліччя, у вигляді одного синця області лівого та одного синця правого колінних суглобів, двох синців шиї, що згідно з висновку судово-медичної експертизи №3515 від 27.12.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вона згідна що скоїла злочин щодо потерпілої ОСОБА_6 передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, тому просить суд перекваліфікувати її дії на ч.1ст. 125 КК України по цьому епізоду обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_19 частково визнала свою вину у скоєнні злочину, визнала, що умисноспричинила потерпілій ОСОБА_21 легкі тілесні ушкодження та пояснила суду, що дійсно 02.12.2016 року близько 21 годин вона особисто та ОСОБА_10 в її присутності, знаходячись в приміщенні магазину «Фешнкідс», що належить ОСОБА_5 , на території торгового центру (ТЦ) «Сіті центр» за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-А, спілкуючись з потерпілою ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з продавцем магазину,з приводу порушень правил торгівлі та обміну купленого товару, умисно руками та ногами спричинила потерпілій фізичну біль та тілесні ушкодження.

Вона згідна з висновком судово-медичної експертизи №3515 від 27.12.2016 року в якій вказано про спричинення потерпілій легких тілесних ушкодженьу вигляді двох синців лівого плеча, одного синця правого передпліччя, у вигляді одного синця області лівого та одного синця правого колінних суглобів, двох синців шиї. Вона вважає що скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Вона добровільно відшкодувала потерпілій шкоду, в тому числі відшкодувала моральну шкоду спричинену своїми неправомірними діями.

Просить суд закрити щодо неї кримінальне провадження за примиренням з потерпілою.

Встановлені судом обставини підтверджуються наступними дослідженими в суді доказами, а саме:

-показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_22 ,з яких вбачається, що вона як продавець магазину в період часу 27.11.2016 року знаходилася на роботі в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що належить потерпілій ОСОБА_5 , розташованого на території торгового центру (ТЦ) «Сіті центр» за адресою: м.Одеса, проспект Маршала Жукова, 2-А. Близько 17 годин в той же день в приміщення магазину прийшла обвинувачена ОСОБА_10 разом зі своїм чоловіком та дитиною. Обвинувачена ОСОБА_10 знаходячись в громадському місці в приміщенні магазину «Фешнкідс» під час спілкування з нею, в грубій формі, проявлячи до неї неповагу, викрикуючи погрози та нецензурні слова, вимагала негайно тут же без якої небуть перевірки прийняти раніше придбані обвинуваченою ОСОБА_10 в цьому магазині дитячі черевики та негайно повернути їй оплачені за них кошти, при цьому як вона вважає обвинувачена спілкуючись з нею грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діяла з особливою зухвалістю, безпідставно в присутності її малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її чоловіка ОСОБА_16 та присутніх відвідувачів магазину, протягом 10 хвилин вголос ображала її нецензурною лайкою. Обвинувачена зовсім не реагуючи на її правомірні вимоги припинити порушувати громадський порядок. Тому вона вважає, що обвинувачена ОСОБА_10 , зневажливо ставлячись до громадського порядку та її правомірних вимог не здійснювати протиправні дії та загальновизнані в суспільстві правила поведінки, моральності, тривалий період часу продовжувала ще гучніше кричати в нецензурній формі, чим грубо порушила громадський порядок та роботу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».Знаходячись в приміщенні ОСОБА_10 , проявляючи особливу зухвалість, безпричинно вхопила її за волосся та агресивно наносила удари руками в область голови та тулубу, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді синця та садна голови, синців правої лопаткової області. Також нанесла їй декілька ударів ногами по правій гомілці, чим умисно спричинила легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_16 з метою припинення хуліганських дій обвинуваченої ОСОБА_10 , обома руками схопив її за тулуб намагаючись відтягти обвинувачену від неї, але ОСОБА_10 ривком вирвалась з його рук і дальше діючи з особливою зухвалістю, вигукуючи нецензурні вирази, руками скинула з прилавку магазину на підлогу монітор комп`ютера, що належить фізичній особі підприємцю ОСОБА_5 , пошкодивши шлейф його матриці вартістю 1500 грн., після чого почала зривати з вішалок та розкидати по підлозі магазину товар який знаходився в приміщенні магазину та дитячий одяг, пошкодивши при зриванні з вішалок: дитячу сукню, спричинивши в передній нижній частині розрив тканини довжиною 15 см, дитячу сукню, спричинивши ззаду розрив тканини довжиною 12 см, чим перешкоджала нормальній роботі магазину відлякуючи покупців від відвідування приміщення магазину.Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_5 було спричинено матеріальні збитки на загальну суму 4500 гривень.Обвинувачена ОСОБА_10 спричинила їй особисто моральну шкоду як вона вважає на 400 000 гривень, що підтверджено проведеною судово психологічною експертизою.Оскільки з вини обвинуваченої ОСОБА_10 через її неправомірні дії в неї відбулися зміни в емоційному стані, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджали активному соціальному функціюванню які виникли через її образу та напад на неї обвинуваченою 27.11.2016 року в приміщенні магазину. Тому вона просить суд стягнути з ОСОБА_10 на її користь моральну шкоду в розмірі 400 000 гривень,також просить суд врахувати що обвинувачена ОСОБА_10 добровільно відшкодувала їй моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.

-показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_23 ,з яких вбачається, що 02.12.2016 року вона як продавець знаходячись на роботі в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що належить ОСОБА_5 в торговому центрі «Сіті центр» за адресою: АДРЕСА_3 , де спілкуючись з обвинуваченою ОСОБА_19 ,близько 21 годин, з приводу обміну купленим товаром в магазині, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між нею та обвинуваченою, під час сварки яку затіяла обвинувачена, ОСОБА_19 умисно руками вхопила її за волосся чим спричинивши їй фізичний біль, а потім двома руками з силою стиснула її шию чим умисно спричинила їй легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синців шиї, після чого виштовхнула її в коридор, де нанесла удари ногами та руками в область спини, тулубу та обличчя, спричинивши їй фізичний біль.

Після чого до неї підбігла ОСОБА_24 , яка вхопила її за волосся, чим спричинила їй фізичний біль та нанесла удари ногами та руками по тулубу, кінцівках та обличчю.Обвинувачені ОСОБА_25 та ОСОБА_10 своїми діями спричинили їй тілесні ушкодження у вигляді двох синців лівого плеча, одного синця правого передпліччя, у вигляді одного синця області лівого та одного синця правого колінних суглобів, двох синців шиї, що згідно з висновку судово-медичної експертизи №3515 від 27.12.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вона вважає, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_19 на ґрунті несподівано виниклих неприязних стосунків між ними, будучи злими на неї, умисно спричинили їй умисні легкі тілесні ушкодження, тобто скоїли злочин не з хуліганських спонукань, а з особистої неприязні, тому їх дії вважає необхідним кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження спричинене їй особисто.

Просить суд дії обвинуваченої ОСОБА_10 щодо неї перекваліфікувати з ч.2 ст. 296 КК України на ч.1 ст.125 КК України та притягнути обвинувачену до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України.

Просить суд дії обвинуваченої ОСОБА_19 щодо неї перекваліфікувати на з ч.2 ст. 296 КК України на ч.1 ст.125 КК України.

Та враховуючи те, що вона з обвинуваченою ОСОБА_19 примирилися, тому вона вважає, що є підстави для закриття кримінального провадження щодо обвинуваченоїза скоєння правопорушення, щодо неї, за примиренням з нею, як з потерпілою. Також вона просить суд кримінальне провадження щодо ОСОБА_19 провадженням закрити на підставі примирення обвинуваченої з нею, як з потерпілою. Оскільки обвинувачена ОСОБА_19 вибачилася перед нею, повністю відшкодувала спричинену їй шкоду,претензій до обвинуваченої вона зовсім не має.

-показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 ,з яких вбачається, що зі слів потерпілої ОСОБА_22 та зі слів потерпілої ОСОБА_23 , а також з відеозапису, який ведеться в магазині, їй стало відомо про обставини скоєння правопорушення щодо потерпілих. Вона підтверджує покази потерпілих в суді, щодо обставин скоєння правопорушення обвинуваченими в приміщенні магазину, де вона є власником. Їй відшкодовано шкоду, претензій до обвинуваченої ОСОБА_19 не має.

По епізоду з потерпілою ОСОБА_4 :
-Витягами з ЄРДР від 28.11.2016 року;

-Повідомленням лікаря про звернення ОСОБА_4 28.11.2016 року за медичною допомогою до лікувального закладу у зв`язку із тілесними ушкодженнями, отриманими у результаті побиття у ТЦ «Сіті Центр»;

-Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_4 від 27.11.2016 року;

-Протоколом огляду місця події від 27.11.2016 року;

-Висновком експерта №3464 від 23.12.2016 року, згідно якого у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця та садна голови, синці правої лопаткової області і правої гомілки, які могли бути спричинені 27.11.2016 року і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

-Протоколом огляду предмету від 28.11.2016 року з фото таблицями;

-Постановою про залучення до кримінального провадження речових доказів.

- Висновком №17-2978 судової психологічної експертизи проведеної експертом Одеського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України за матеріалами кримінального провадження № 0005002 від 28.11.2016 року, щодо встановлення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 , якою встановлено про те, що враховуючи обставини при яких було скоєно злочин щодо потерпілої є психотравмувальними для потерпілої. Що потерпілій обвинуваченою завдані страждання (моральна шкода) враховуючи обставини скоєння правопорушення встановлені в судовому засіданні, що можливий розмір попередньої суми грошової компенсації за завдані потерпілій страждання(моральну шкоду),становить від 100 000 гривень до 200 000 гривень.

- письмовою розпискою потерпілої ОСОБА_26 про отримання від обвинуваченої 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

По епізоду з потерпілою ОСОБА_6 :
-Витягами з ЄРДР від 03.12.2016 року;

-Повідомленням лікаря про звернення ОСОБА_6 03.12.2016 року за медичною допомогою до лікувального закладу у зв`язку із тілесними ушкодженнями, отриманими у результаті побиття у ТЦ «Сіті Центр»;

-Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_6 від 02.12.2016 року;

-Протоколом огляду місця події від 02.12.2016 року;

-Висновком експерта №3515 від 27.12.2016 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синці шиї, лівого плеча, правого передпліччя, області лівого та правого колінних суглобів які могли бути спричинені 02.12.2016 року і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

-Протоколом огляду предмету від 28.11.2016 року з фото таблицями;

-Постановою про залучення до кримінального провадження речових доказів.

Суд з`ясовуючи обставини та перевіряючи їх доказами на які посилаються учасники судового процесу, приходить до наступного.

Доводи свідка ОСОБА_16 , про обставини скоєння правопорушення ОСОБА_27 щодо потерпілої ОСОБА_22 , судом перевірені,суд вважає, що доводи зазначеного свідка спростовані дослідженими показами в суді потерпілої сторони та дослідженим в судовому засіданні відеозаписом обставин скоєння правопорушення що до потерпілої особи.

Згідно чинного законодавства України кримінальна відповідальність за хуліганські дії настає у випадку, якщо вони вчинені способами,що грубо порушують громадський порядок, характеризуються особливою зухвалістю і винятковим цинізмом.

Із встановлених в судовому засіданні обставин правопорушення скоєного умисно обвинуваченою ОСОБА_27 щодо потерпілої ОСОБА_22 та щодо потерпілої ОСОБА_5 судом в судовому засіданні, крім повного визнання вини обвинуваченою в предьявленому обвинуваченні її вина в скоєнні злочину доведена дослідженими по даному епізоду обвинувачення в судовому засіданні об`єктивним доказами які достовірно підтверджують скоєне обвинуваченою грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а тому такі дії обвинуваченої необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Судом належним чином досліджено надані суду докази щодо дій обох обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_19 по відношенню до потерпілої ОСОБА_23 про те,що02.12.2016 року, приблизно о 21 годині в магазині «Фешн кідс», що належить ОСОБА_5 ,розташованому в торговому центрі «Сіті центр» за адресою: м. Одеса, проспект Маршала Жукова,2-А, через відмову працівників даного магазину негайно прийняти раніше щодо придбаних в цьому магазині дитячих черевиків про повернення оплачених коштів, виник злочинний умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, реалізуючи який обвинувачені діючи з особливою зухвалістю гучно ображали в нецензурній формі продавця вказаного магазину потерпілу ОСОБА_6 . Обвинувачена ОСОБА_19 , проявляючи особливу зухвалість, безпричинно вхопила за волосся ОСОБА_6 , спричинивши їй фізичний біль, а потім двома руками з силою стиснула шию, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді двох синців шиї, виштовхнула в коридор де нанесла удари ногами та руками в область спини, тулубу та обличчя останньої, спричинивши фізичний біль. Потім до потерпілої підбігла ОСОБА_10 , у якої на ґрунті раніше виниклої ситуації, виник злочинний умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яка в свою чергу, зневажливо ставлячись до вказаних вимог та загальновизнаних правил поведінки і моральності, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно схопила за волосся раніше їй незнайому ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій фізичний біль, гучно вигукуючи нецензурну лайку, після чого, продовжуючи проявляти особливу зухвалість нанесла декілька ударів ногами та руками по тулубу, кінцівках та обличчю ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді двох синців лівого плеча, одного синця правого передпліччя, що згідно з висновку судово-медичної експертизи №3515 від 27.12.2016 відносять до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином обоє обвинувачених досудовим слідством обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Згідно з досліджених судом доказів, показань потерпілої ОСОБА_23 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_19 в судовому засіданні встановлено, що дії обвинувачених щодо потерпілої пов`язані з обміном обвинуваченими, як покупцями куплених ними в магазині дитячих речей, через що під час спілкування між продавцем магазину потерпілою та обвинуваченими на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої обвинувачені умисно руками та ногами спричинили потерпілій фізичну біль та легкі тілесні ушкодження.

Тому, враховуючи обставини скоєного правопорушення обвинуваченими щодо потерпілої ОСОБА_23 , враховуючи думку потерпілої про те, що обвинувачені скоїли щодо неї не хуліганські дії, а умисно спричинили їй легкі тілесні ушкодження, та враховуючи,що дії обвинувачених не були одночасно поєднані з грубим порушенням громадського порядку і такі дії обвинувачених не виражали явну неповагу до суспільства, та враховуючи спрямованість умислу обвинувачених на скоєння злочину, мотивів злочину, що вчинення злочину було скоєно на основі особистих неприязних стосунків, суд вважає що такі дії обох обвинувачених свідчить про те, що обвинувачені щодо потерпілої ОСОБА_23 скоїли злочин не з хуліганських спонукань,а з мотиву особистих неприязних стосунків, через дії потерпілої, тому, як вважає суд, необхідно дії обох обвинувачених перекваліфікувати за статтею КК України що передбачає відповідальність за злочин проти особи.

До такого висновку суд прийшов враховуючи наступне.

Суд враховує, що згідно роз`яснень, зазначених в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі - Постанова) хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до п. 5 вищевказаної Постанови за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.01.2013 № 223-192/0/4-13 Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм матеріального права щодо кваліфікації хуліганства при відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.

Нормами ч.1 ст.92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, в тому числі подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, покладається на прокурора.
При цьому, згідно з вимогами ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом досліджені всі докази надані суду, з метою забезпечення об`єктивного, усестороннього та повного розгляду справи по суті, враховуючи вимоги положення ст.410 КПК України про те, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:

1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій на підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2)необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, було розглянуто та вирішено по суті всі клопотання учасників процесу, досліджені всі документи надані суду як докази, були викликані в судове засідання та допитані всі свідки, які були заявлені прокурором та обвинуваченим.

Під час судового розгляду даної справи судом, всі клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів та вчинення інших процесуальних дій, для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення судом були задоволені.

Судом при розгляді справи було прийнято до уваги та враховано, що згідно ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав, у межах та у спосіб, передбачених цим кодексом; що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на розгляд суду сторонами провадження та віднесені до повноважень суду.

Згідно чинного законодавства України кримінальна відповідальність за хуліганські дії настає у випадку,якщо вони вчинені способами,що грубо порушують громадський порядок,характеризуються особливою зухвалістю і винятковим цинізмом.

Суд вважає,що такі кваліфікуючі ознаки ч.2 ст.296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб не знайшли свого підтвердження по єпізоуд обвинувачення з потерпілою ОСОБА_28 ,в ході судового розгляду кримінального провадження, оскільки зазначені кваліфікуючі ознаки вказаного досудовим розслідуванням правопорушення спростовано в судовому засіданні показами учасників судового провадження,показами потерпілої ОСОБА_23 , яка в судовому засіданні показала, що на ґрунті неприязних стосунків обвинувачені умисно спричинили їй тілесні ушкодження.

Суд враховуючи, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я перебувають об`єкт злочину та його мотив. Тому, враховуючи що хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. А висновки про зміст і спрямованість цього діяння необхідно зробити із характеру дій осіб,які їх вчинили,а також із стосунків, які склалися між потерпілою та обвинуваченими, про які дала покази суду потерпіла та обвинувачені, що між ними виникли неприязні стосунки. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Судом не встановлено що обвинувачені бажали показати свою ніби вищість(винятковість),чи діяли з розгнузного самолюбства,пов`язаного з неповагою до потерпілої.

Суд на підставі досліджених судом доказів приходить до висновку, що дії обох обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_19 щодо ОСОБА_23 свідчать про наявність у обвинувачених умислу саме на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

В діях обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_19 щодо ОСОБА_23 не встановлено ознак виняткового цинізму чи особливої зухвалості при спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень.Тому суд вважає необхідним перекваліфікувати дії обох обвинувачених, ОСОБА_10 та ОСОБА_19 щодо ОСОБА_23 з ч.2 ст.296 КК України на ч.1 ст.125 КК України за кваліфікуючими ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Оскільки п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від №10 від 22 грудня 2006 року суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу,мотивів,цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних діянь. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством,завданням побоїв,заподіянням тілесних ушкоджень,вчинені винними щодо членів сімї,родичів,знайомих і викликані неприязними стосунками,неправильними діями потерпілих,слід кваліфікувати за статтями КК України,що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікуються лише у тих випадках,коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я перебувають об`єкт злочину та його мотив.

Суд, дотримуючись принципу змагальності сторін передбаченого ч.7, ст.22 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, дослідивши надані докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що під час судового провадження не здобуто та не надано суду безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
Виходячи із положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, в силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, за якими ніхто не зобов`заний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, або такі дії особи мають бути перекваліфіковані на фактичне скоєне правопорушення, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом в межах предьявленого обвинувачення та положення ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на свободу та особисту недоторканість, суд приходить до висновку про недоведеність вини обвинувачених по єпізоду з ОСОБА_28 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 296 КК України, оскільки зазначені в обвинувальному акті обставини щодо вчинення обвинуваченимигрубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, так як органами досудового слідства обвинувачення в цій частині не доведено, зокрема, в чому полягають хуліганські мотиви дій обвинувачених та вказане обвинувачення спростовується показами свідків, потерпілої, обвинувачених які в судовому засіданні показали, що обвинувачені та потерпіла виясняючи між собою відносини звязані з правилами торгівлі товарами, на грунті внезапно виниклих нерияних стосунків, обвинувачені умисно спричинили потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Враховуючи зазначене, а також враховуючи такі встановлені судом суттєві обставини, щодо особистих відносин між обвинуваченими та потерпілою, з яких видно, що між обвинуваченими та потерпілою виник словесний конфлікт в процесі якого обвинувачені умисно спричинили потерпілій тілесні ушкодження, суд приходить до висновку, що тілесні ушкодження заподіяні потерпілій на грунті неприязних стосунків, тому дії обвинувачених необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України.

Оскільки, згідно до вимог ст.368 КПК України, суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити такі питання : чи мало місце діяння,у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчинені цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;
На підставі викладеного, суд приходить до висновків, що в ході судового розгляду за наслідками перевірки зібраних по справі доказів, обвинувачення пред`явлене , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 щодо ОСОБА_23 з ч.2 ст.296 КК України в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, оскільки доказів, з достовірністю підтверджуючих про факти та обставини скоєння зазначеного правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_19 прокурором суду не було надано достовірних та об`єктивних доказів.
Суд вважає, що в діях обвинувачених, які проявилися в умисному спричиненні потерпілій легких тілесних ушкоджень, наявний склад злочину передбачений ч.1 ст.125 КК України, тому саме за цією статтею необхідно кваліфікувати дії ОСОБА_10 та ОСОБА_19 щодо ОСОБА_23 перекваліфікувавши пред`явлене досудовим слідством обвинувачення з ч.2 ст.296 КК України.

Суд вважає можливим здійснити таку перекваліфікацію враховуючи, що при таких обставинах права обвинуваченихосіб порушені не будуть через те, що покарання за ч.1 ст.125 КК України не є більш суворим, ніж покарання за ч.2 ст.296 КК України.

Також враховуючи, що обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, передбачених ст.62 Конституції України та положенням ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, поєднуються з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, відповідно до якого - ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом передбачених ст.17 ч.2 КПК України, тому суд приходить до висновку, що досудовим слідством не доведено про те, що обвинувачені скоїли злочин передбачений ч.2 ст.296 КК України.
До вказаного висновку суд приходить виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі» Бочаров проти України від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року) в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом»(див. рішення від 18.01.1978 року у справі» Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних презумпцій, щодо фактів ( див. рішення у справі »Салман проти Туреччини)».
Дії обвинуваченої ОСОБА_10 щодо потерпілої ОСОБА_23 суд кваліфікує за ч.1ст.125 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Дії обвинуваченої ОСОБА_19 щодо потерпілої ОСОБА_23 суд кваліфікує за ч.1ст.125 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_29 просить суд звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України обвинувачену ОСОБА_19 за її примиренням з обвинуваченою,суд дослідивши заявлене клопотання потерпілої приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення такого клопотання.

Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність звільнення обвинуваченої ОСОБА_19 від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілоюу відповідності до ст. 46 КК України.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_10 остаточне основне покарання за сукупністю злочинів, суд враховує, що обставини які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України суд вважає, щире каяття обвинуваченої у скоєнні злочину, що на утриманні має двоє дітей, частково відшкодувала шкоду.

Відповідно до ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Так, вирішуючи питання про призначення покаранняостаточного основного покарання за сукупністю злочинів, обвинуваченій ОСОБА_10 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченою злочинів, які згідно зі ст.12 КК України є злочинами середньої та невеликої тяжкості, що має дітей віком до 14 років.

Згідно викладених обставин, враховуючи особу обвинуваченої, суд приходить до висновку, про необхідність призначення покарання в межах санкції статей кримінальтного кодексу України.

Обвинувачена ОСОБА_10 заявила суду клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення її відвідбування покарання.

Згідно свідоцтва про народженнясерія НОМЕР_2 , виданого другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції 16.02.2004 року і свідоцтва про народженнясерія НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актівцивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 13.08.2015 рокувбачається, ОСОБА_30 являєтьсяматір`ю малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Вислухавши клопотання обвинуваченої, дослідивши надані суду документи, враховуючи, що ОСОБА_10 являється матір`ю двох малолітніх дітей, скоїла умисні злочини, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості та злочином середньої тяжкості, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції закону від 06.09.2017 року, тому на підставі ст.1 п. «В»,ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді штрафу в дохід держави.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувачену у скоєнні злочину ОСОБА_31 звільнити від відбування основної міри покарання на підставі ст.1 п. «В», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» в редакції закону від 06.09.2017 року.

Суд розглянув заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_22 до ОСОБА_10 про стягнення 400 000 гривень моральної шкоди, внаслідок вчинення злочинув межах заявлених позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Позивач ОСОБА_32 подала по справі цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди в сумі 400 000 грн. на її користь.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вчинене обвинуваченою діяння потягло її фізичні та психологічні страждання, порушився нормальний уклад життя.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала,за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п.9 від 31.03.1995 №42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин.

При встановленні суми моральної шкоди, за вищевказаними позовними вимогами, за даним позовом суд враховує характер и ступінь, випробуваних потерпілою душевних і фізичних страждань, переживань, також враховує висновок №17-2978 судової психологічної експертизи проведеної експертом Одеського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України за матеріалами кримінального провадження № 0005002 від 28.11.2016 року, щодо встановлення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 , якою встановлено про те, що враховуючи обставини при яких було скоєно злочин щодо потерпілої є психотравмувальними для потерпілої. Що потерпілій обвинуваченою завдані страждання (моральна шкода) враховуючи обставини скоєння правопорушення встановлені в судовому засіданні, що можливий розмір попередньої суми грошової компенсації за завдані потерпілій страждання(моральну шкоду),становить від 100 000 гривень до 200 000 гривень.

Виходячи із вимог розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_22 до ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди,шкоди в сумі 400 000 гривен підлягають частковому задоволенню у розмірі 100 000 гривень на її користь.Та враховуючи, що моральна шкода обвинуваченою потерпілій добровільно відшкодована в розмірні 20 000 грн., то примусовому стягненню підлягає 80 000 гривень.

Письмові докази зберігати в суді в матеріалах кримінального провадження.
Долю речові доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України DVD-Rдиск звідеозаписами зберігати в суді в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст. 1 п. «В», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», в редакції закону від 06.09.2017 року, ст.62 Конституції України,ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.ст.17,84-87,91-96,98-102,368,370,374-376 КПК України, суд,
З А С У Д И В:
ОСОБА_10 визнати винуватою у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.296 та ч.1 ст.125 КК України і призначити їй покарання :

- за ч.1ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 гривень, в дохід держави.

-за ч.1.ст.296 КК України у виді штрафу в розмірі (п`ятьсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 гривень, в дохід держави.

На підставі ст. 70 КК України призначити основне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити покарання у виді штрафу у розмірі500(п`ятьсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 гривень, в дохід держави.

ОСОБА_10 на підставі ст.1 п. «В», ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», в редакції закону від 06.09.2017 року звільнити від відбування основної міри покарання у виді штрафу в розмірі 500(п`ятьсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 гривень, в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про стягнення моральної шкоди, внаслідок вчинення злочину- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 80 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Клопотання потерпілої ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України обвинувачену ОСОБА_19 за її примиренням з обвинувачною задовольнити.

Обвинувачену ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження№ 0005002 від 28.11.2016 року, щодо неї провадженням закрити.

Письмові документи, долучені у якості речових доказів зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ DVD-Rдиск з відеозаписами зберігати в суді в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його оголошення, шляхом подачі скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1