АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з вищою освітою, який офіційно не працевлаштований, одружений, має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , 2011 року народження, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт.
В силу ч.1 ст. 71 КК України шляхом повного складання покарання за даним вироком та за вироком Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2013 року, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., остаточно призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт та штрафу в сумі 850 грн. на користь держави.
В силу ч.3 ст. 72 КК України постановлено про самостійне виконання покарання у виді штрафу 850 грн. за вироком Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2013 року за ч.2 ст. 125 КК України.

Відповідно до вироку, 19 вересня 2015 року у денний час, більш точно час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , перебуваючи на території будинку АДРЕСА_2 , діючи таємно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав з літної альтанки майно, належне ОСОБА_9 , а саме: самовар з підносом, вартістю згідно висновку судово- мистецтвознавчої експертизи -1000 гривень.
Заволодівши вищезазначеним майном, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, обернувши викрадене майно на свою користь і розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 1000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок районного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; виключити з описової та мотивувальної частин посилання про самостійне виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2013 р.; вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. Мотивуючи скаргу вказав, що згідно із ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності вироком його не було виконано впродовж двох років, у разі засудження до покарання менш суворого ніж обмеження волі. Враховуючи, що на час вчинення нового злочину та постановлення оскаржуваного вироку минули строки виконання покарання у виді штрафу, вважає, що застосування при призначенні покарання ст.71 КК України є незаконним.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт; відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, шляхом повного складання покарання за даним вироком та за вироком Київського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2013 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт та штрафу в сумі 850 грн. на користь держави; згідно з ч.3 ст.72 КК України постановлено про самостійне виконання покарання у виді штрафу 850 грн. за вироком Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2013 року.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги прокурора в частині правильності призначення покарання.
При цьому, відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано впродовж двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2013 року набув чинності 18.10.2013 року та виконаний не був.
На час ухвалення оскаржуваного вироку суду, минув, передбачений ст.80 КК України строк виконання вироку Київського райсуду м.Харкова від 16 вересня 2013 року.
Таким чином, при постановленні вироку та призначенні покарання, у суду першої інстанції не було законних підстав для застосування положень ст.71 КК України.
Зазначені обставини районним судом при розгляді справи враховано не було, наслідком чого стало неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.
З огляду на наведене, вирок районного суду слід змінити, виключивши з нього посилання на застосування положень ст. 71 КК України.
Стосовно апеляційної вимоги прокурора про виключення з описової та мотивувальної частини посилання про самостійне виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2013 р., колегія суддів зазначає наступне.
Доводи апеляції про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.71 КК України та вищевказані висновки апеляційного суду свідчать про те, що суд першої інстанції невірно призначив покарання із застосуванням положень даної норми закону.
При цьому, вимога прокурора про виключення з вироку посилання про самостійне виконання покарання у виді штрафу є нелогічною та зайвою, адже таке покарання взагалі не може бути призначено.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду зміні з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Виключити з вироку посилання про застосування ст.71 КК України та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції 100 годин громадських робіт.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: