Постанова
Іменем України

17 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2017 року у кримінальному провадженні

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, засудженого за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питанняпро зміну судових рішень,пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Вимогу мотивовано невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості через неповне врахування даних про особу засудженого, який з дитинства має групу інвалідності з психіатричного захворювання, з`явився із зізнанням, вчинив злочин вперше, вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, є обмежено осудним, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а також відсутністю претензій у потерпілого, що свідчить про можливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Також зазначає про недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), оскільки не наведено підстави з яких доводи апеляційної скарги визнані необґрунтованими. Крім того, захисник зазначив про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції було враховано недопустимий доказ, а апеляційним судом не надано оцінки такому порушенню. Просить виключити із числа доказів протокол огляду місця події від 04 вересня 2016 року.

2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 рокуОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.
Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2017 рокуапеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
04 вересня 2016 року у період часу з 24 год. до 01 год. 10 хв. ОСОБА_7 на території своєї дачної ділянки, розташованої у садівничому кооперативі «Автотранспортник», на вул. Бічній Промисловій, 45 у м. Червонограді Львівської області під час розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , завдав останньому численних ударів сокирою по голові. У результаті цього спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з ранами в потиличній ділянці голови справа, проникаючими в порожнину черепа, крововиливами на внутрішній поверхні м`яких покровів голови в скроневій, тім`яній, потиличній та лобній ділянках зліва та у скронево-потиличній ділянці справа, численними переломами кісток та склепіння черепа, численнимирозривами твердої мозкової оболонки, крововиливами в м`яку мозкову оболонку, від яких ОСОБА_8 помер.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника через її необґрунтованість.
ЗахисникОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу і просив її задовольнити. Також зазначив, що судами при призначенні покарання не було враховано зявлення із зізнанням.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

4.1.2 Стаття 69. Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом
Частина 1. За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 86. Допустимість доказу
Частина 1. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

4.2.2 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.2.3 Стаття 233. Проникнення до житла чи іншого володіння особи
Частина 3. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

4.2.4 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 1. Ухвала суду апеляційної інстанції складається з:
2) мотивувальної частини із зазначенням:
короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції;
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження;
встановлених судом першої інстанції обставин;
встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними;
мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.5 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви суду касаційної інстанції щодо доводів касаційної скарги
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Висновки суду про винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та кваліфікацію дій ОСОБА_7 за вказаним законом у касаційній скарзі захисник не оспорює [4.2.5].

5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Доводи у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 про недопустимість як джерела доказів протоколу огляду місця події від 4 вересня 2016 року є неспроможним, з огляду на наявність у справі ухвали слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області від 5 вересня 2016 року (а.к.п. 83, т. 1) [4.2.1, 4.2.2, 4.2.3].
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження захисник у поданій апеляційній скарзі не заперечував допустимості згаданого протоколу. Тому посилання ОСОБА_6 на те, що апеляційний суд не усунув допущене при оцінці цього доказу порушення не можна визнати прийнятним (а.к.п. 139140, т. 1) [4.2.4].

5.3 Щодо порушень вимог кримінального процесуального закону
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК України, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

5.4 Щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості
Доводи захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості є безпідставними.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, та обставини кримінального провадження.
Також суд першої інстанції повною мірою врахував дані про особу засудженого, який є людиною середнього віку, за місцем проживання та зайнятості характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, не працює, раніше не судимий.
Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 ,є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та обмежена осудність.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 ,є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, в тому числі і всі встановлені судами обставини, які пом`якшують покарання, суд дійшов правильного та належно вмотивованого висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_7 строку покарання, яке є мінімальним у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не убачає [4.1.1].
Не вбачає суд і підстав для пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки таке є можливим лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного. Наведені захисником обставини, в тому числі й ті, що характеризують особу засудженого, були враховані судами і які не є достатніми для призначення покарання нижче від найнижчої межі [4.1.2].
Також захисник у касаційній скарзі посилався на відсутність претензій потерпілого, хоча, як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий в судовому засіданні наполягав на ізоляції ОСОБА_7 від суспільства (т. 1, а.к.п. 111).

5.5 Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З огляду на те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, підстав до зміни або скасування судових рішень Суд не вбачає.
Керуючись статтями 376, 436, 441, 442 КПК України, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3