Номер провадження: 11/785/20/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

представника цивільного позивача ПАТ «ОДЕСАГАЗ» - ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 та представника цивільного позивача ПАТ «ОДЕСАГАЗ» ОСОБА_6 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року, -

встановила:

Органами досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що в період з січня 2006 року до грудня 2009 року, обіймаючи посаду майстра в розташованому в смт Велика Михайлівка Одеської області ГНП Великомихайлівської дільниці Роздільнянського Управління експлуатації газового господарства (далі УЕГГ) ВАТ «ОДЕСАГАЗ», будучи матеріально-відповідальною особою, всупереч вимог посадової інструкції, що зобов`язувала її своєчасно та чітко оформлювати документацію на відпуск газоспоживачам палива, систематично обліковувати та контролювати прихід, вихід газу та злив важких залишків газу, забезпечувати збереження та раціональне використання матеріальних цінностей, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових засобів ВАТ «ОДЕСАГАЗ», дала усну вказівку підлеглим їй водіям ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 після реалізації населенню зрідженого газу передавати їй отримані грошові кошти, які вона, замість інкасування у Великомихайлівському філіалі «Ощадбанку» на субрахунок Роздільнянського УЕГГ ВАТ «ОДЕСАГАЗ», привласнила на свою користь, в загальному розмірі 3145346,71 грн, що в 600 разів перевищило неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто було вчинено в особливо великих розмірах.
Одночасно ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що з метою легалізації відмивання доходів, одержаних внаслідок вчинення вищезазначених дій, вона в цей же період часу використала на погашення кредитів та нарахованих відсотків на суми 117025 грн. та 62510,10 грн., відповідно до умов кредитних договорів №ODQ0АК02190024 від 15 червня 2006 року, а також №0 від 10 жовтня 2008 року, що були укладені між її чоловіком ОСОБА_14 та відповідно ЗАТ КБ «ПриватБанк» й АКІБ «УкрСиббанк».
Дії ОСОБА_9 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.5 ст.191, ч.1 ст.209 КК України.

За результатами судового розгляду районний суд прийняв рішення про направлення справи прокурору для проведення додаткового розслідування, пославшись при цьому на те, що досудове слідство у даній кримінальній справі проведено неправильно і неповно, та існуючи виявлені недоліки в ході розгляду справи в судовому засіданні неможливо усунути в суді.

Зокрема, суд в оскаржуваній постанові послався на те, що із сукупності досліджених доказів суд встановив, що безпосередня відповідальність за отримання готівкових грошових коштів від реалізації населенню Великомихайлівською дільницею Роздільнянського УЕГГ зрідженого газу фактично покладалася на водіїв, які повинні були самостійного щоденно вносити гроші на банківський рахунок, а в організації контролю за правильністю та повнотою такої діяльності приймали участь майстер, начальники дільниці, управління та безпосередньо головні бухгалтера як цих підрозділів, так і ВАТ «ОДЕСАГАЗ». При цьому, районний суд зробив висновок, що оскільки рух матеріальних цінностей підлягав документальній щомісячній, щоквартальній, щорічній звітності, а також періодичним інвентаризаційним та ревізійним перевіркам, то майстер дільниці одноособово не мала навіть теоретичної можливості протягом чотирьох років поспіль привласнювати кошти в загальному розмірі 3145346,71 грн, без участі інших службових осіб, які б тривалий час документально приховували нестачу цих коштів в бухгалтерській звітності, а також не приймали жодних заходів, будучи обізнаними з порушенням водіями порядку здачі готівкових коштів. Суд послався на те, що органом досудового слідства не було надано належної правової оцінки діям та бездіяльності, із з`ясуванням виконуваної ролі, ступеня вини тощо, тобто не притягнуто до кримінальної відповідальності наступних осіб: водіїв ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , начальника Великомихайлівської дільниці Роздільнянського УЕГГ ОСОБА_15 , начальника Роздільнянського УЕГГ ОСОБА_16 , головних бухгалтерів Роздільнянського УЕГГ та ВАТ «ОДЕСАГАЗ» ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , від чого безпосередньо залежить кваліфікація вчинених ОСОБА_9 та іншими з перелічених осіб діянь, а також розмір спричиненої кожною особою матеріальної шкоди. Таким чином, на думку районного суду, органу досудового слідства під час додаткового розслідування необхідно здійснити комплекс слідчих дій, спрямованих як на перевірку показань ОСОБА_9 , так і на встановлення усіх службових осіб, можливо причетних до спільної злочинної діяльності. З цих же підстав районний суд прийшов до висновку, що окремий розгляд даної кримінальної справи лише відносно ОСОБА_9 є неможливим.
Крім того, суд першої інстанції послався на те, що дослідженими доказами неможливо спростувати довід сторони захисту про можливе приховування органом досудового слідства частини вилученої 3 серпня 2010 року та 24 грудня 2010 року бухгалтерської документації, яка б доводила показання ОСОБА_9 про щомісячне погодження з ОСОБА_17 звіту та розрахунків про реалізацію зрідженого газу, що також вимагає проведення службової перевірки.
Не погоджуючись з постановою суду, прокурор та представник цивільного позивача ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять постанову районного суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду. При цьому, апелянти посилаються на те, що досудове слідство у даній кримінальній справі проведено повно та всебічно, з`ясовані всі обставини справи, але суд безпідставно повернув справу на додаткове розслідування, а мотиви суду, викладені у постанові не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора та представника цивільного позивача, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника цивільного позивача; вивчивши матеріали кримінальної справи; провівши судові дебати; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою установив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про повернення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Доводи апеляційних скарг про те, що районний суд не був позбавлений можливості виправити неповноту досудового слідства, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 347 КПК України ( далі - в ред. 1960р.), апеляційна скарга може бути подана на постанови, прийняті місцевим судом, про направлення справи на додаткове розслідування.

Положеннями ст. 382 КПК України передбачено, що апеляційна перевірка судових рішень, зазначених в ч. 2 ст. 347 КПК України, здійснюється з дотриманням вимог глави 30 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 64 КПК України, при розгляді кримінальної справи підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину, обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, характер і розмір збитку, спричиненого злочином.

Як зазначено в ч. 1 ст. 281 КПК України, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, яке регулює направлення кримінальних справ на додаткове розслідування», направлення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.

Досудове слідство визнається неповним, коли під час його проведення, всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК України не були досліджені або поверхово, а також односторонньо досліджені обставини, які мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Неправильним досудове слідство визнається в разі, якщо органами досудового слідства при здійсненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України направлення справи на додаткове рас-слідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні.

Як убачається з оскаржуваної постанови районного суду, обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав, що у справі необхідно провести такий значний обсяг слідчих та розшукових дій, спрямований на усунення неповноти і неправильності досудового слідства, яку неможливо та недоцільно усувати і компенсувати в процесі судового розгляду справи, Таке рішення районного суду колегія суддів вважає законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційних скарг прокурора та представника цивільного позивача про наявність можливості у суду усунути виявлені недоліки досудового слідства в судовому засіданні шляхом допиту нових свідків, встановлення слідчим та оперативно-слідчим шляхом первинних документів з подальшим призначенням і проведенням експертиз, а також шляхом надання органу досудового розслідування судових доручень в порядку ст. 315-1 КПК України, оскільки таким чином пропонується перекласти обов`язок доведення вини обвинуваченої на районний суд, що суперечить вимогам ст.16-1 КПК України, яка визначає, що розгляд справ у судах проводиться за принципами змагальності і диспозитивності. Також є безпідставними твердження прокурора та представника цивільного позивача, що на теперішній час існують нескасовані постанови про закриття кримінальних проваджень відносно водіїв транспортних засобів, які здійснювали перевозку газу та його реалізацію, оскільки вказані процесуальні рішення були прийняті до розгляду справи відносно ОСОБА_9 та прийняття оскаржуваного рішення, а факти встановлені під час судового розгляду потребують додаткової перевірки та можливо будуть підставами для прийняття рішення щодо скасування вказаних постанов слідчого про закриття кримінальних проваджень.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції, про неможливість усунення неповноти та неправильності досудового слідства в процесі судового розгляду справи, є обґрунтованими, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування постанови суду не вбачаєтеся.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 374, 379 КПК України (в ред.1960 року), колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 , представника цивільного позивача ПАТ «ОДЕСАГАЗ» ОСОБА_6 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року залишити без задоволення, а постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року, якою кримінальна справа відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.209 КК України повернута в Одеську місцеву прокуратуру №4 для організації проведення додаткового розслідування залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4