Ухвала
Іменем України
16 серпня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-8102 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2018 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.07.2015 року за ч. 1 ст. 309 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та зі сплатою штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. 395 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року ОСОБА_5 засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2018 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 22, 23 грудня 2017 року, 03 та 10 січня 2018 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заволодіння чужим майном, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_6 на загальну суму 2 537 грн.
Також ОСОБА_5 20 жовтня 2017 року о 10.00 год. таємно викрав із господарства ОСОБА_7 , яке розташоване в АДРЕСА_4 , кролів, спричинивши потерпілій шкоду на загальну суму 700 грн.
Окрім того, відносно ОСОБА_5 ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16 листопада 2016 року встановлено адміністративний нагляд терміном на 1рік у виді заборони виходити з будинку/квартири з 22.00 год. до 06.00 год, виїзду за межі району (міста), реєстрації в поліції 3 рази на місяць, відвідувати місця, де продають алкогольні напої, строком на 1 рік, та він без відома працівників поліції самовільно залишив місце свого проживання з 21 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2017 року.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність винуватості засудженого та правильність кваліфікації його дій, просить судові рішення щодо ОСОБА_8 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом не враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин, а тому призначено надмірно суворе покарання.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь у касаційній скарзі не оспорюється.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні засудженому покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд урахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є невеликої, середньої тяжкості та тяжким, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується за місцем проживання, не працює.
Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючою обставиною вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання наближеного до мінімального, встановленого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, і визначив остаточне покарання за правилами ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке слід відбувати реально.
Таким чином, визначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, суд не порушив вимог статей 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2018 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3