Справа№739/477/18
Провадження №1-в/751/272/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2018 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 , представника Новгород-Сіверської установі виконання покарань №31 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Новгород-Сіверської установі виконання покарань №31 клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 року у відповідність до закону,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2018 року надійшло клопотання ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 року у відповідність до законодавства України та міжнародним нормам шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом позбавлення волі на відповідний термін, винесення окремої ухвали для Верховної Ради України про зміну діючого законодавства відносно засуджених до довічного позбавлення волі з метою їх реального звільнення. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вироком Апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2011 року його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, тому просить визнати покарання у межах ст.64 КК України, як несумісне, незаконне та суто не конституційне та змінити даний вид покарання на покарання у виді позбавлення волі на відповідний термін, що буде більш доцільно сприяти його адаптації. Вказав, що зокрема до засуджених, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується умовно-дострокове звільнення; покарання у виді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, зокрема статті 3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод (на що вказує практика Європейського суду з прав людини), Конституції України (оскільки є нелюдським та принижуючим людську гідність), а також незаконності порядку його введення та застосування згідно чинного законодавства України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник просили клопотання задовольнити.

У судовому засіданні представник Новгород-Сіверської установі виконання покарань №31 щодо клопотання засудженого покладався на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно п. 14 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, який ухвалив вирок, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2011 року ОСОБА_5 засуджений за п.п.1, 9, 12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.121, 70 КК України до довічного позбавлення волі (а.с.9-22).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 року залишено без змін (а.с.122-132).

Засуджений звернувся до суду з вказаним клопотанням на підставі п. 14 ст. 537, п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, тобто відповідно до порядку, передбаченого розділом VІІІ КПК України, який регламентує виконання судових рішень, а не в порядку розділу V цього Кодексу, яким передбачені судові провадження з перегляду судових рішень, у тому числі тих, які набрали законної сили. В зазначеному порядку не можуть розглядатись питання, які стосуються суті вироку, в тому числі прогалин чи недоліків вироку частині призначеного засудженому покарання.

Враховуючи, що в клопотанні засуджений ОСОБА_5 ставить питання про перегляд судового рішення в частині призначеного останньому покарання, тому воно не може бути задоволене, оскільки, незважаючи на доводи наведені в клопотанні, у тому числі на судову практику Європейського суду з прав людини, це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, в порядку виконання судових рішень предметом судового розгляду є вирішення лише тих питань, які прямо передбачені законом, зокрема ст. 537 КПК України, а не вирішення кримінального провадження чи кримінальної справи по суті, у тому числі в частині вирішення питання про відповідність чи невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого.

Суд не може погодитися з доводами клопотання засудженого ОСОБА_5 про те, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2011 року не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, зокрема ст. 3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, Конституції України, а також принципу верховенства права, тобто є нелегітимним по суті та таким, що викликає сумніви і протиріччя, оскільки, як зазначалось вище, на цій стадії судового провадження, суд не вправі застосовувати норми матеріального права, у тому числі чинні міжнародні договори, які відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, які б могли призвести до перегляду судового рішення по суті, зокрема в частині виду та розміру призначеного покарання, навіть у випадку, якщо цим не погіршується становище засудженого.

Відповідно до положень ч.1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Положеннями статті 51 КК України передбачено, як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено лише можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Крім того, відповідно до п.3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо-тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.

Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

Згідно з частиною третьою статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

З вироку Апеляційного суду Херсонської області від 11 березня 2011 року вбачається, що злочин за який призначено довічне позбавлення волі ОСОБА_5 вчинений в 2009 році, тобто на момент вчинення інкримінованого йому злочину діяв Кримінальний кодекс України від 05.04.2001 року, яким за ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктами 4, 7, 12 частини другої цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Таким чином, призначене судом ОСОБА_5 покарання за п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам чинного кримінального закону, оскільки злочин, у вчиненні якого його визнано винним за вироком суду, вчинено після набрання чинності КК України 2001 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»). Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

За таких обставин, підстави для задоволення клопотання про приведення покарання призначеного вироком у відповідність до положень чинного законодавства України відсутні.

Щодо клопотання засудженого ОСОБА_5 про винесення окремої ухвали для Верховної Ради України про зміну діючого законодавства відносно засуджених до довічного позбавлення волі з метою їх реального звільнення, дана вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відноситься до компетенції суду.

На підставі викладеного, ст. ст. 4, 51, 63, 64, 82, 87 КК України, керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку Апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 року у відповідність до закону - відмовити повністю.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області, засудженим в той же строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1