АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1190/18 Справа № 198/8/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши 21 червня 2018 року у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Дніпропетровської області в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0000350 щодо застосування примусових заходів виховного характеру за апеляційною скаргою керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,
у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, котре підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В апеляції:
- прокурор просить ухвалу Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року скасувати; постановити ухвалу, якою застосувати до неповнолітнього ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.
В обґрунтування своїх вимог, з посиланням на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», роз`яснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-66/0/4 від 17 січня 2017 року, прокурор вказує, що суд першої інстанції грубо порушив положення КПК України, відмовляючи у застосуванні до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру.
Так, прокурор вказує, що під час судового розгляду було доведено факт вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, однак суд в порушення норм законодавства безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, внаслідок чого допустив порушення кримінального процесуального закону.
Ухвалою Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року в клопотанні про застосування до неповнолітнього ОСОБА_10 примусових заходів виховного характеру - відмовлено, у зв`язку із досягненням останнього на час постановлення ухвали повноліття.
За встановлених в ухвалі обставин, неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи у 15-річному віці, не досягнувши віку, з якого настає кримінальна відповідальність, не маючи права на керування транспортними засобами, 04 вересня 2013 року приблизно о 16 годині 00 хвилин керуючи автомобілем марки «Ваз-21051», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у салоні якого перебували пасажири ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , слідував по правій смузі по ходу свого руху, по автомобільній дорозі «Мерефа-Павлоград-Лозова» у Юр`ївському районі Дніпропетровської області від м. Павлоград Дніпропетровської області в напрямку с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області.
У зазначений час, у зустрічному напрямку по правій смузі по ходу свого слідування здійснював рух автомобіль марки «Шкода Октавія А-5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
У процесі зближення зазначених транспортних засобів, о 16 годині 25 хвилин 04 вересня 2013 року на вказаній дорозі ОСОБА_10 виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, порушив вимоги п.14.2 «в» Правил дорожнього руху України, а саме: виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_8 .
У результаті невиконання водієм ОСОБА_10 вимоги п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з фактом настання події дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля марки «Ваз-21051» ОСОБА_11 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя на момент заподіяння, від котрих настала смерть останнього, у вигляді сумісної травми грудної клітини та кінцівок, перелому грудини і 1-7-го ребер з обох боків, пошкодження лівої легені, закритих переломів кісток лівого передпліччя та обох стегнових кісток, забійної рани та садна лобної області і нижніх кінцівок. Пасажирам автомобіля марки «Шкода Октавія А-5» ОСОБА_8 буди заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки правої гомілки, ОСОБА_14 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді спинномозкової травми, яка супроводжувалася компресійним переломом першого поперекового хребця та відламковим переломом четвертого хребця, забоєм грудної клітини, ОСОБА_15 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого уламкового перелому верхньої третини лівої плечової кістки зі зміщенням уламків.
Вислухавши прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, захисника, який заперечував проти її задоволення, потерпілого, який висловив думку, щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що під час судового розгляду було доведено факт вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, однак суд в порушення норм законодавства безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, внаслідок чого допустив порушення кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на чинному законодавстві.
Так, суд першої інстанції встановив, що неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи у 15-річному віці, не досягнувши віку, з якого настає кримінальна відповідальність, скоїв суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч. 2 ст. 286 КК України.
Однак, суд першої інстанції, правильно прийшов до висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_10 примусових заходів виховного характеру не підлягає задоволенню у зв`язку із досягненням останнього на час постановлення ухвали повноліття, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Вимогами ч. 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Зі змісту ст. 105 КК України слідує, що примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений частиною другою цієї статті, можуть бути застосовані лише до неповнолітнього.
Тобто, примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього. Вони застосовуються, не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку та до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, а і якщо під час постановлення ухвали про застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвала суду першої інстанції постановлена 20.01.2017 року, тобто ОСОБА_10 , на момент прийняття судом рішення, досяг повноліття.
Тому, суд першої інстанції, вирішуючи питання застосування примусових заходів виховного характеру, дотримався у повній мірі вимог законодавства як процесуального так і матеріального, на думку колегії судів, прийняв законне та справедливе рішення, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 500 КПК України.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про відмову в застосуванні до ОСОБА_10 примусових заходів виховного характеру є обґрунтованими та законними, підстав для скасування ухвали та задоволення вимог прокурора колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405,407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3