Справа № 305/1109/18
Провадження по справі 1-кп/305/319/18
ВИРОК
26.07.2018 .Рахівський районний суд Закарпатської області
у складі: головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазещина, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, лісничого Лазещинського лісництва ДП "Ясінянське ЛМГ" , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України, суд
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи відповідальним за виробничо-господарську діяльність очолюваного ним Лазещинського лісництва, вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало тяжких наслідків, при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_4 , наказом директора ДП «Ясінянське лісове мисливське господарство» № 150/к від 20.11.2015 року, призначений на посаду лісничого Лазещинського лісництва, у зв`язку з чим, на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, та зобов`язався вживати заходів до запобігання шкоди.
Відповідно до пункту 1, 2 «Положення про державну лісову охорону» (затвердженого ПКМУ від 16 вересня 2009 року № 976) та додатку до цього Положення, працівник Державної лісової охорони має статус працівника правоохоронного органу, тобто є службовою особою, яка згідно посадових обов`язків уповноважена на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.
Обіймаючи посаду лісничого Лазещинського лісництва та будучи службовою особою уповноваженого на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій ОСОБА_4 , був уповноважений здійснювати керівництво діяльністю працівників ввіреного йому лісництва і відповідно керівництво діяльністю цього лісництва, а також розпорядження майном Лазещинського лісництва.
При цьому, згідно посадових обов`язків останнього, з якими він був ознайомлений, у них входила організація виконання заходів з охорони лісів від самовільних порубок, відведення лісосік та відпуску лісу на пні, забезпечення додержання правил відпуску лісу на пні, порубки лісу, проведення оглядів місць порубок заготовленої деревини та іншої продукції лісу, а також, здійснення контролю за якістю виконання таксаторами польових лісовпорядних робіт, приймання вказаних робіт.
Так, у квітні 2017 року, ОСОБА_4 , неналежно виконуючи покладені на нього обов`язки по організації виконання заходів з охорони лісів від самовільних порубок, допустив службову недбалість яка проявилась у неналежному здійсненні обходів, лісових масивів внаслідок чого у лісових масивах Лазещинського лісництва «Ясінянське ЛМГ» - вчинено самовільні порубки.
У відповідності до матеріалів перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у ДП «Ясінянське ЛМГ» на території кварталів 2 та 10 Лазещинського лісництва, виявлено пні від незаконно зрізаних 36 дерев, об`ємом 36,33 м.куб, порубаних через неналежне виконання лісничим покладених на нього обов`язків, внаслідок чого державним інтересам в особі Державного підсприємства «Ясінянське ЛМГ» спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 200462,88 грн, що у 100 разів і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є істотною шкодою.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні визнав.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд, учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у цьому кримінальному провадженні.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні ствердив, що з 20 листопада 2015 року він призначений на посаду лісничого Лазещинського лісництва, з ним було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким він взяв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей та зобов`язався вживати заходів до запобігання шкоди. У квітні 2017 року та території ввірених йому кварталів 2 та 10 Лазещинського лісництва було виявлено самовільні рубки 36 дерев. Хто вчинив ці самовільні рубки йому невідомо. Розкаюється у скоєному. Просив, його суворо не карати.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, суд, вважає, вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 , як скоєння злочину передбаченого ч.1 ст.367 КК України - як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало інтересам держави істотної шкоди.
Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, що стосуються характеризуючих особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей.
Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи викладене, виходячи з принципів: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі за даних обставин справи були б надмірно суворим покаранням, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.367 КК України, у виді 3 (трьох) років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язаніз організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 1 (один) рік.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітніх дітей:дочку ОСОБА_6 -28.03.2011 року народження та сина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання, не заперечувала.
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Пунктом "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено: звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , виданим 07 квітня 2011 року, ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , виданим 01 листопада 2012 року та не позбавлений батьківських прав стосовно дітей згідно довідки виданої виконкомом Лазещинської сільської ради, вперше вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України.
Відповідно до ст.15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом.
Обмежень щодо застосування стосовно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.
За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.в ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України та призначити покарання - 3 (три) роки обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 1 (один) рік
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 1 (один) рік на підставі ст.86 КК України та пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.